312 
tø 
Ord, have lidt i Norge, at see Grunden til den Klage, 
man i Mellem-Europa har ført over deres Aftagen. Natur- 
ligvis vil man søge at faae Loven heldigere affattet, men 
man maa desuden være Prof. R. meget taknemlig. for, at 
han uden Forbehold har afsløret dens Mangler. Historien 
er. meget lærerig; den viser, at enhver Lovgivning, som 
er grundet paa den Forudsætning, at Befolkningen og 
Domstolene skulde kunne skjelne mellem de nyttige og skade- 
lige Fugle, er aldeles illusorisk! Man behøver kun at vide, 
at der i Norge i disse 15 Aar er udbetalt Præmier for 
c. 48,500 »Ørne«, for største Delen Unger, mindst 713 i 
hvert af Landets 15 Amter, og i meget forskjelligt Antal 
i de forskjellige Aar, samt at de virkelige Ørne ere meget 
sky og vanskelige at komme tillivs, forholdsvis faae i Tal, 
at de ikke streife omkring fra Sted til Sted, men have 
deres faste Redepladse og store Jagtrevierer, samt kun 
forplante sig meget langsomt, for strax at indsee, at kun 
den mindste Deel af dem virkelig har været »Ørne«. Feil- 
tagelsen turde i mange Tilfælde hidrøre fra, at Præmierne 
ere blevne meddelte for Unger, tagne i Reden, og disses 
Artsbestemmelse er det vistnok meget undskyldeligt, at 
vedkommende Autoritet ikke har seet sig istand til at ud- 
føre. Det hele Pengebeløb, som Norge i 15 Aar har an- 
vendt paa Udryddelsen af $ Rovpattedyr- og Rovfugle-Arter, 
men hvoraf unægtelig en Deel har faaet en uheldig An- 
vendelse, har været 110,700 Ødlr. dansk eller 7,580 Rdlr. 
om Aaret. Alligevel er der ikke at spore nogen meget 
kjendelig Formindskelse af disse Dyrs Antal; Naturen 
synes ad andre Veie at bøde paa de ved Loven frembragte 
Tab, og det turde vel i det hele være tvivlsomt, om man 
ad denne Vei vil kunne udrette synderligt i en Natur som 
den norske. 
