316 
England. Overalt kan man forfølge Lavastrømmene”), der 
ere flydte ud af de større Hovedkratere eller have brudt 
sig Vei gjennem mindre ÅAabninger nedenfor disse, og af 
Vegetationens større eller mindre Usselhed kan man let 
see, hvilke af disse Strømme der ere de ældste, og hvilke 
der tilhøre en nyere Tid. Dog er der kun to af Øerne, 
der nu for Tiden kunne opføres blandt de virksomme Vulka- 
ner, nemlig Albemarle, hvor Darwin saae en »Røgstøtte« 
stige op af et af de høiere Kråtere, og Narborough, hvis 
Vulkaner siges at ryge bestandig og skulle have havt 
Udbrud i 1836, om ikke senere, hvorom Efterretninger 
savnes. Paa de andre hvile de vulkanske Kræfter, og 
denne Tilstand gaaer vistnok flere Aarhundreder tilbage i 
Tiden, da ingen Søfarende omtaler »brændende« Vulkaner 
påa nogen af de andre Øer.  Jordskjælv kjendes imidler- 
tid ikke. Det er i øvrigt en Selvfølge, at Øerne ikke alle 
vise selvsamme Naturbeskaffenhed; nogle. ere dannede 
af fastere, andre af løsere Stoffer, nogle steilere, andre 
fladere, nogle frugtbarere og venligere åt see til, andre 
vilde, sorte og golde, som om de først vare dannede 
igaar, og kun bevoxede med et Dværgkraåt, der, for at 
bruge Darwins Udtryk, bedre vilde passe for en Polar- 
flora end for en tropisk Egn. Det vilde imidlertid føre os for 
vidt at forsøge en Skildring af hver enkelt Øes Natur- 
beskaffenhed, for vort Formaal er det tilstrækkeligt og hen- 
sigtsmæsigst at abstrahere os en Slags Fællesforestilling 
om det hele Arkipelag. Jeg vil derfor endnu kun tilføie 
en Bemærkning afDarwin: »at vel pleier man åt sammen- 
ligne en Lavastrøm med et Hav, der er stivnet i et af 
”) En Lavastrøm paa James-Øen beskrives som 1 svensk Mil lang 
og 1000—1500 Alen bred. 
