340 
deles undergravet og man synker i bestandigt ligesom 
andetsteds, hvor Steppen er undermineret af Gnavere og 
Bæltedyr. Naar de grave, benytte de skiftevis. Lem-" 
merne påa de to Sider af Legemet, først det ene 
Forbeen, der kaster Jorden tilbage til det tilsvarende Bag- 
been, som saa befordrer den ud af Hulen; bliver den træt 
i den Side af Kroppen, tager den fat med den anden. 
Darwin stod og saae paa en af dem, indtil den havde 
gravet sig heelt ned i Jorden; da han såa tog og trak 
" den i Halen, lod den til at blive meget forbauset derover, 
gravede sig ud af Hulen og saae vist påa ham, som om 
den vilde sige, »hvorfor trak Du mig i Halen?«. De ere 
nemlig aldeles ikke sky; naar man betragter dem meget 
nøie, forsøge de nok at give sig et imponerende Ud- 
seende, men prøve aldrig paa at bide, naar man tager fat 
paa dem”). Skræmmer man dem, skynde de sig paa en 
kluntet Maade at komme ned i deres Huler, der aldrig 
ere langt borte; derimod kan man nok fååe dem til at 
slaaes indbyrdes, saa at der flyder Blod, naar man holder 
begge Parter fast og hindrer dem i at løbe bort. I den 
lavere Deel af Øerne leve de især af de Kaktusgrene, som 
ere fældede af Vinden; naar man kaster en saadan Green 
hen til dem, forsøger hver af dem at gribe den og slæbe 
den bort, som sultne Hunde gjøre med et Been. Ogsaa 
æde de Acaciablade og krybe ofte op paa Dværgtræerne 
i den Anledning; i den øvre Region leve de fornemmelig 
af Guayavitaens Bær ligesom Skildpadderne. Deres Kjød 
gjælder for en god Spise ligesom andre store Øglers i 
de tørre Dele af det tropiske Amerika; ogsaa Ægene, som 
”) Andersson skildrer dem dog som temmelig arrige. 
