345 
påa Øerne (Craxirex gallapagoensis), som Darwin 
betegner som en Slags Mellemform mellem Musvaagerne 
og Aadselørnene (Polyborus); den bygger i Træerne, løber 
godt, men flyver hverken smukt eller hurtigt, fortærer 
Due- og Skildpaddeunger og hvad der skylles op af 
Søen; naar der slagtes Skildpadder i Skoven, flokke de 
sig derom for at faae deres Andeel i Festen, nemlig Ind- 
voldene. — Et Træk i disse Øers Fugleliv, som ikke maa 
forbigaaes, er alle Landfuglenes overordenlige Tamhed; 
man kan dræbe saa mange man vil med en Stok, og de 
synes at have været endnu tammere før. Cowley 
fortæller (1684), at Duerne vare såa tamme, at de satte 
sig paa. hans Årme og Hat, og at han kunde gribe dem 
med Haanden. Det samme iagttager man påa Falklands- 
Øerne, hvis Fugle endnu kun have gjort svage Frem- 
skridt i Menneskekundskab, naar undtaåages den sorte 
Svane, der som Trækfugl medbringer denne Kundskab og 
den dermed følgende Skyhed andetstedsfra”). Darwin 
slutter deraf, at Fuglenes Skyhed og Frygt for Mennesket 
ikke er et egenligt medfødt Instinkt, men er erhvervet 
efterhaanden og forplantet til Efterkommerne ved Arv. 
Vi see altsaa i Galapagos-Øerne et nybagt Ørige 
af. vulkansk Oprindelse, forholdsvis nyt i Sammenlig- 
ning med den Verdensdeel, der i naturhistorisk Hen- 
7) Bernicla magellanica (en Gaas) er ganske tam paa Falklands- 
Øerne (uagtet den for at undgaace Rovdyrene altid ruger påa 
Smaaøerne), men er meget vild og sky i Ildlandet, hvor den i 
lang Tid er bleven efterstræbt af Ur-Indvaanerne. — Andersson 
skildrer i øvrigt ogsaa Søfuglene paa Galapagos-Øerne som meget 
tamme. 
23 
