397 
denne Beretning er vistnok partisk til Kongens For- 
deel.”) 
Hele denne Tingenes Orden fremtræder som et ord- 
net System påa Valdemar den Andens Tid. I hans Jorde- 
bog nævnes flere af de store Skove, navnlig i Sjælland, 
og det er af Interesse at see, at Skovfordelingen dengang 
hovedsagelig var den samme som i den nyere Tid. Saa- 
ledes nævnes i Nordsjælland Orwith eller Orved, den store 
Skov mellem Helsingør og Esrom, Grib-Skov og Horns- 
ved, i det vestlige Sjælland Antvorskov, i det sydlige Sjæl- 
land Viemose og Stensved, hvis Navn er bevaret i Stensby, 
Stenbjerg og Stensved Overdrev, som endnu var til indtil 
Slutningen af det forrige Aarhundrede. I Sønderjylland 
nævnes Hanneved, Jernved og Gelting Skov. Andre sjæl- 
landske Skove, hvoraf mange kunne gjenkjendes, omtales 
i den roskildske Biskops Indtægtsbog, saaledes Egespir 
(Skoven ved Vester - Egitsborg), Lindeskoven ved Espe, 
Lindebjerg ved Valby Skov, en Mil fra Sorø, Bognæs ved 
lkoskilde; Ørslev Skov fik Tilnavnet »pulchra silva«; 
den er ikke mere, men tæt derved ligger, ved Giese- 
gaard, Gjørslev Skov. Medens vi saaledes oftere træffe 
Navnene paa de sjællandske Skove, har jeg derimod intet- 
steds truffet Navnene paa de store Skovstrækninger i Jyl- 
land, f. Ex. Skovene ved Silkeborg og Himmelbjerget, 
som dog sandsynligvis have udgjort Landets største Skov. 
Med Hensyn til Benævnelsen synes Skovene dengang, i det 
mindste de større, at bave havt Navne, hvorimod de under 
Adelsvælden bleve benævnede efter de Dyr, som græssede 
”) Thi Skaanske Lov siger: »1 Almindings Skove maa enhver bruge 
efter Behag, og naar Nogen har fældet Træer og det borttaåages af 
en anden indenfor en vis Tidsfrist, er denne strafskyldig.« Jydske 
Lov begrændser Kongens Ret alene til Skovbunden, hvorimod 
Bonden eier Skoven. 
