309 
det nedfaldne Løv, og påa en for Vinden udsat Skov- 
bund kunde Opvæxten ikke komme frem. Sandsynligvis 
er det vestlige Jylland allerede i Middelalderen og i 
mange Egne i den tidlige Middelalder blevet skovløst. 
Det er med Urette at…Nogle troe, at t. Ex. Thyland har 
havt Skov. Den er falden langt tidligere, og med langt 
mere Ret kunde man paastaae, at disse Egne allerede i 
Valdemarernes Tid vare skovløse. Det er ikke her Stedet 
til at vise, hvorledes Naturforholdene snart maatte bringe 
Jyden til at angre, at han ikke havde været mere varsom 
i Brugen af Skovene. Paa de lette Jorder forringedes 
Frugtbarheden, og Klimaet blev mere ubehageligt for 
Mennesker og Dyr. Anderledes vare Forholdene paa Øerne, 
der var det en Fortjeneste at nedhugge Skoven og om- 
danne den til Agerbrug, det var en god Gjerning, som 
Nutiden og Eftertiden paaskjønnede, naar Nogen under- 
kastede sig det besværlige Arbeide at hugge Træerne, 
borttage Stødene og Stenene og planere Jorden, og der- 
efter give sig til at bearbejde den raae Jord. Klosterne, 
som bleve stiftede i det 12te og I3de Aarhundrede, bleve 
gjerne anlagte paa de ryddede Pladser i de store Skove, 
saaledes Esrom-, Sorø-, Skov - Kloster osv. i Sjælland, 
Maribo i Laaland, Vor- og Øm-Kloster i Jylland. I Sorø- 
Klosters Gavebog roses en Fæster, som havde ryddet et 
Stykke Skov ved Suserup og deraf dannet en smuk Brak- 
mark. Saxo beklager paa to Steder, at der fandtes Egne 
i Danmark, hvor Kornmarkerne vare vegne for Skoven, 
med Vemod skildrer han det sørgelige og nedslaaende i, 
at de Marker, som forhen frembragte Korn, nu under 
Landets Forfald vare blevne bevoxne med Skov, som havde 
udbredt sig over dem. 
