402 
fandtes for nogle hundrede Aar siden i alle Danmarks 
gode Skovegne, hvorfra det nu er forsvundet. 
Skovens Behandling i Herregaardstiden er væsenlig 
den samme som i Middelalderen, men vi kjende bedre 
dertil, for saa vidt som langt flere Beretninger derom ere 
opbevarede. Nogle af disse ere dragne for Lyset, men 
de fleste henligge endnu ubenyttede i Arkiverne; naar 
disse engang blive ordnede og registrerede, ville de be- 
rige os med mange Oplysninger om Skovens Behandling 
og Skjæbne i de sidste 300 Åar. 
Bøndernes Græsningsret i Fællesskovene er Hoved- 
sagen i denne Periode, og hele Skovbruget retter sig 
derefter, og da Bønderne i Tidernes Løb i højere Grad 
og paa en mere hensynsløs Maade benyttede denne Ret, 
blev Bevoxningen omsider såa medtagen deraf, at ved det 
attende Aarhundredes Slutning er mange Skoves Tilstand 
såa skrøbelig, at deres Tilværelse er i Fare. Men dette 
vigtige Punkt berøres kun her, da Skovens indvortes Til- 
stand ligger udenfor denne Afhandlings Formaal. 
Hvad Hugsterne angaaer, da tog man ikke Hensyn til 
Opvæxten, som dog er nødvendig for Skovens Tilværelse. 
Frederik den Anden tillader 1583, at Byerne maae faae 
Tømmer fra Skovene, men ingen Oldentræer maa der 
tages; altsaa bevirker Svinets store Betydning, at de gamle 
frugtbærende Ege og Bøge, som trykkede den sparsomme 
Opvæxt, ikke maatte bortlages.”) Uagtet Skovene, uden 
at tage Skade, i de fleste Skovegne kunde levere det for- 
nødne Brændsel og Tømmer, var det kun under den 
Forudsætning, at en husholderisk Behandling fandt Sted, 
fordi Standen var saa aaben og Opvæxten såa ringe. 
"Dansk Mar OR 0 BÆSØSE 
