403 
Datiden var sig og dette bevidst, og Regeringen kjendte 
meget godt Skovenes Tilstand, derfor gjentog den saa 
længe for Lehnsmændene Befalingen til at vogte paa, at 
Skovene ikke bleve huggede til Upligt, at det omsider 
blev en ren Vane at paalægge Lehnsmændene dette, 
uden at man betænkte, om der overhovedet fandtes Skove 
i Lehnet. Derved forhindrede man imidlertid ikke, at 
Kronens Skove forhuggedes. Hvad der i denne Periode 
ogsaa maatte skade Skoven, var at Brænde paa mange 
Steder fik Pengeværdi. | Kjøbenhavn og i flere Kjøb- 
stæder kunde Bonden sælge Brændsel enten som Ved 
eller som Kul. Molesworth fremhæver som et stort For- 
trin, som Kjøbenhavn besad frem for London, at man 
her brændte det fortrinlige Bøgeved og ikke var plaget 
ined de usunde engelske Kul. Paa en Tid, da Bonden 
ikke havde meget at sælge, var denne Indtægt ikke at 
foragte, og for de nordsjællandske Bønder maatte denne 
Handel være meget fordelagtig, da de fra gammel Tid 
af vare komne i Vane med at tage Træerne i Statens 
Skove, som de i Reglen ikke havde fåaet paa en lovlig 
Maade, og sælge Vedet eller kullene i Kjøbenhavn. Alle- 
rede for flere hundrede Aar siden synes Kjøbenhavns 
Forsyning dog ikke hovedsagelig at være skeet ved de sjæl- 
landske, men ved de jydske Skove. Derfor ansøgte de 
jydske Kjøbstæder Christian den Fjerde om at forbyde 
Brændeudførslen fra Jylland. Om nu end den Vedmasse, 
som blev forbrugt ad denne Vei, ikke var stor i Forhold 
til Skovenes Størrelse, kunde den dog blive af Vigtighed 
og af uheldig Indflydelse paa enkelte Skoves Fremtid, idet 
Skoveieren derved kunde bringes til at forhugge eller 
borthugge en Skov for derved at opnaae en øieblikkelig 
Fordeel. Dette gjaldt ikke Øerne og Halvøens Østkyst, 
