406 
Fjerdes Tid. Denne Konge brugte Skoven i høiere Grad, 
end det nogensinde tidligere havde været Tilfældet. Flere 
Breve vidne om den Mængde Ved, Kul og Tømmer, han 
tog fra Skoven, som derved fik sit første Knæk. Allerede 
1673 var den forhugget, men endnu var der saa meget 
tilbage, at Oldengjælden 1702 blev anslaaet til 450 Ød., 
men nu vedblev man at hugge løs paa Resterne af Sko- 
ven. 1742 hedder det, at Skoven kun bestod af en Deel 
forkuede Ege og Bøge, saa havde man da endelig faaet 
Bugt med den mægtige Skov.”) Der er ingen Grund til 
at antage, atChristian den Fjerde og de andre af Da- 
tidens Skovbrugere have behandlet denne Skov værre end 
de andre sjællandske Skove, hvis fuldstændige eller deel- 
vise Gjenkomst efter de store eller endogsåa rene Hug- 
ster stedse blev muliggjort derved, at Skoven ikke var 
under Vestenvindens Tryk. Saaledes gik det ogsaa med 
Gjedser Skov og nogle andre Skove paa Falsters Kyst; 
uagtet Navnet kjendes, veed Ingen Besked om denne 
Skov, som imidlertid er afsat påa de gamle Kort; ogsaa 
dens Gjenkomst blev forhindret af Vestenvinden. Disse 
Exempler lære os, som såa mange andre, at naar forhen 
skovrige Egne, som det vestlige Halland, nu ere skov- 
løse ogsaa der, hvor Jorden ikke er indtaget stil Agerbrug, 
da maa Skylden søges hos dem, som have fortyndet Sko- 
ven saa meget, at den ikke længere var i Stand til at 
bryde Vinden, men Grunden til at Skoven ikke kom igjen, 
saaledes som paa Øerne, er Egnens aabne Beliggenhed. 
Ikke alene Mangel paåa Læ, men ogsaa Mangel paa 
naturlig Frugtbarhed i Jorden kan forhindre Skovens 
") Wegener: Historiske Efterretninger om Gaarden Abrahamstrup. 
