411 
maae vi lægge Mærke til, at der ved nogle Skove be- 
mærkes, at de ere huggede til Upligt, hvilket forudsætter, 
at dette ikke var Tilfældet med de andre. Ved at gjennem- 
læse den lange Liste over Skovene, undrer man sig over, 
at de ikke ere undergaaede større Forandriuger, end Til- 
fældet er. I enkelte Herreder kunne saa godt som alle 
Skove endnu findes paa Kortene paa faåae Undtagelser 
nær, og disse skjule sig maaskee under andre Navne. 
Hvor godt mange Skove have bevaret deres Eiendomme- 
ligheder, derpaa er der mange Exempler; jeg skal kun 
nævne, at i en lille Skov, som hedder Spatkjær i Nær- 
heden af Skanderborg, var der taget 30 Aske. Endnu 
den Dag idag har Asken holdt sig i denne Skov, som 
ikke er større end ni Tønder Land. Resultatet af Oven- 
staaende bliver altsåa, at nåar vi undtage enkelte Egne 
af Grenaa Halvø, kunne vi forresten ikke tillægge de 
svenske Hugster, som ere omtalte i denne Synsforretning, 
nogen væsenlig Indflydelse påa Skovene i Jylland. 
Skjøndt denne Synsforretning altsaa ikke beviser 
nogen stor Aftagen af det danske Skovland, kan det dog 
nok være, at de omtalte Skove, hvis de allerede tidligere 
vare stærkt medtågne af Græsning og Hugning, nu 
endmere maatte faåae Udseende af at være forhuggede og 
at trænge til en husholderisk Behandling, hvorfor det var 
ganske naturligt, at de jydske Kjøbstæder i deres An- 
dragende til Christian den Fjerde bade om, at Brænde- 
udførselen fra Jylland maatte forbydes.”) Ved KarlGustavs 
”) Hvad der i det attende Aarhundrede var fast Praxis, nemlig at 
Kjøbenhavns Hovedforsyning med Brænde ikke skete fra de sjæl- 
landske Skove, men andetsteds fra, navnlig fra Jylland, fandt 
allerede Sted i mindre Grad i det syttende Aarhundrede. 
GE 
