412 
Krige fik Skovene imidlertid en langt haardere Behandling 
end tidligere, da flere Dele afLandet vare besatte af Fremmede, 
som udsugede det i højeste Grad, idet man næsten kan sige om 
dem, at de røvede og ødelagde alt det Gods, som de ikke 
forbrugte påa Stedet; det var især i Veille Amt, Smaa- 
øerne og flere Dele af Sjælland, hvor vi maae forudsætte 
ikke alene en Forhugning, men endog en Nedhugning af 
Skovene. I Brusk Herreds Thingbog hedder det, at Skøo- 
vene vare meget forhuggede og for en stor Deel op- 
brændte, da Fjenderne med deres Krigsmagt havde staaet 
og ligget der i Leir. Om Skovene i Elbo Herred hedder 
det i en Synsforretning: »og kan ikke videre eller flere 
Svin fødes paa Skovene, efter som de befinder sig at 
være meget forhugne og en heel Deel Træer forbrændte, 
hvilket de Svenske saavel som de Keiserlige, Polakkerne 
og Brandenburgerne have gjort, som med deres hele 
Krigsmagt have staaet i Leir i disse Skove.« Af mindre 
Betydning er det, at de Svenske i Veilby Skove have 
hugget og fældet 1200 Ege og Bøge til Palisader.”) 
Men enten den alt fortærende Krig forhuggede eller 
aldeles nedhuggede Skovene, var dette paa Østkysten og 
påa Øerne i de fleste Tilfælde ikke Grund nok til at 
disse skulde forsvinde; thi i Reglen vilde Skoven komme 
igjen ved Selvsaaning, hvor Jordbunden ikke blev pløiet 
eller for meget medtaget ved Græsning. For at forebygge 
det sidste havde Svensken i Reglen sørget. Historien eller 
rettere Traditionen gjør ikke Forskjel herpaa; naar Sven- 
skerne havde hugget en Skov, og Eieren ikke tillod Sko- 
ven at voxe op, men pløiede Jordbunden, fik ikke han, 
") Worsaae: Bidrag til Veile Byes og Amts Historie i det syttende 
Aarhundrede. Historisk Tidsskrift 1841. 
