415 
Korndyrkning, låae ubenyttet, eller kun nærede enkelte 
tyndt staaende Træer, og det i Egne og Tider, hvor Skov- 
produkterne ingen Værd havde. Men man maa ikke 
oversee, at paa den Tid var det vanskeligt endog i Sjæl- 
lands frugtbåre Egne at besætte Bøndergaarde, hvoraf 
nogle undertiden låaåae øde. Bønderne savnede Kraften, 
ja endog Redskaberne til at bearbeide de svære Leer- 
jorder, og det kunde ikke falde nogen sjællandsk Bonde 
ind at søge Godseierens Tilladelse til at rydde og dyrke 
et Stykke Skov, saa længe han ikke var i Stand til at dyrke 
sin egen Jord og i mange Tilfælde maatte understøttes 
af sit Herskab med Sædekorn og andet. Nu har dette 
Forhold aldeles forandret sig; da Øvrighedens Magt under 
den slesvigske Krig var lammet, grebe Bønderne i det 
østlige og sydlige Slesvig med Begjærlighed denne Lei- 
lighed til at rydde deres Skove, som Kegeringen imid- 
lertid efter Freden tvang dem til at plante paåany. Fru 
EllenMarsvin har efterladt sig et godt Eftermæle derved, 
at hun ryddede over 300 Tdr. Land Skov paa Thurø, hvor 
Skoven den Gang dækkede den større Deel af Øen, og 
anlagde Ladegaarden Marsvinsholm. Halvøen Kainæs ved 
Als var skovdækket indtil Aaret 1615, da Hertug Johan 
den yngre ryddede Skoven og paåa den gamle Skovgrund 
byggede Byer, Herregaarde og en Kirke. Ogsaa Christian 
den Femtes Yndling, Jægermester Hahn, lod sig ikke 
nøie med at omdanne en enkelt Skov til Hovedgaards- 
mark, men anlagde endog en heel ny Landsby, idet han 
benyttede de ved Hornsveds Forhugning opstaaede Tom- 
ter til derpaa at anlægge 24 Gaarde og Beboelsessteder. 
Hahn kaldte sin nye Landsby Jægerspris, men  Fæsterne 
vare vanle til at betragte Stedet, hvor de havde nedsat 
sig, som en Deel af Skoven, og derfor kaldte de Byen 
