421 
tydelige Spor af Agre paa en Jord, som siden blev be- 
groet med en Skov, der nu paa det sidste Sted for det 
meste er forsvundet), findes mange Kjendetegn af fordum 
pløiede, ofte temmelig store Strækninger. Disse Stræk- 
ninger have i mangfoldige Aar, ja vel i Aarhundreder, 
ligget udyrkede i en øde Tilstand, hvis Aarsag man sæd- 
vanlig vil finde i den Folketomhed, som Pesten, den saa- 
kaldte sorte Død eller Digerdøden, skal have voldet, en 
Mening, som sikkeriig ikke kan være ganske rigtig; thi 
denne Pest fandt Sted i Aarene 1349 og 1350, men 
allerede i den sidste Halvdeel af det tolvte Aarhundrede 
under Valdemar den første, vidner den samtidige 
Saxo, al saa godt som Trediedelen af Landet laa øde og 
udyrket. « 
Ligesom Andre, er Saxo uvis med Hensyn til Tiden 
og til de Begivenheder, som havde fremkaldt denne Sko- 
vens Udbredelse, men han røber Kjendskab dertil, idet 
han fremdrager bestemte Kjendsgjerninger, og idet han 
med saa tydelige og bestemte Træk skildrer den til Skov 
forvandlede Kornmark, at vi ikke kunne tvivle paa, at han 
selv har seet og drøftet det med Folk, som forstode sig 
påa landlige Forhold. Denne omstændelige Skildring af 
Agerjordens Forvandling til Skov findes i ottende Bog i 
Kong Snios Historie. 
— »Da Folkene under Kong Snio droge bort, iførte 
Agerjorden sig Skovklædningen (sylvestrem vultum), det 
yndige Grønsvær forsvandt og gav Plads for de frem- 
skydende Lunde, som dannede vilde, uigjennemtrængelige 
Tykninger. Jordens Udseende røber endnu dens tidligere 
Brug. Thi hvor der før har været frugtbart Pløieland, 
der er nu opvoxet den tætte Stangskov, og hvor før 
Bonden under Pløiningen dannede de høie Agerrygge og 
