66 NORDQVIST, SIBIE. ISHÄFSKV ST EN S DÄG G DJ VI! SFAUXA. 



den kunskap vi för närvarande besitta om dessa, ett ganska 

 vanskligt företag. Visserligen afviker såväl hafs- som land- 

 faunan närmast Berings sund betydligt från det öfriga här 

 behandlade områdets, isynnerhet från Kariska hafvets och 

 Vest-Sibiriens, men hvar gränsen mellan dessa områden bör 

 dragas är tills vidare omöjligt att bestämma. För Berings 

 sunds-faunan är det mest utmärkande däggdjuret Phoca fasciata. 



Ett annat för Berings-armen ^ egendomligt djur är Stilla 

 hafs-hvalrossen (Oäoboenns rosmarus v. ohesus). Deremot torde 

 icke Stilla hafs-formen af Phoca vitidina. nämligen Fh. vittilina 

 v. largha, gå norr om Berings sund. 



Landet närmast Berings sund, d. v. s. Tschuktsch-halfön, 

 karakteriseras af Spermophihis Farryi, Lagomys hyperhoreus^ 

 Lepus timidus v. tschnTitsckorum och Arvicola Jcamfschafica — dägg- 

 djur som icke förekomma uti Vest-Sibirien. Ännu större är 

 dessa trakters rikedom på egendomliga fåglar. Hela den öfriga 

 delen af Sibiriska Ishafskusten har icke några egendomliga 

 däggdjursformer, utan hyser samma arter, som de flesta andra 

 arktiska trakter. Sålunda är det vanligast förekommande dägg- 

 djuret uti hafvet från Jugor schar till Berings sund Phoca 

 foetida. Längs hela denna kust förekommer äfven isbjörnen, 

 och detsamma torde äfven vara fallet med Phoca harhcäa, hvil- 

 ken dock, emedan den icke är en högarktisk art, allmännast 

 förekommer uti Kariska hafvet och hafven på båda sidor om 

 Berings sund. 



De allmännaste däggdjuren uti hela det nord-sibiriska 

 kustlandet synas vara Canis Jagopus, C. vidpes och C. Jupits^ 

 Bangifer tarandus, 3Iyodes ohensis, Cunicidns torciuatus och haren 

 — om samma form som på Tschuktsch-halfön eller den van- 

 liga Lepus timidus, vet jag icke. Det senare är dock sanno- 

 likare. Dessutom höra till detta område två Arvicola-SLviQr, 

 som v. Middendorff hämtat från Tajmyr-landet, och som L S. 

 Poljakoff beskrifvit under namnen A. Middendorffil och A. Nor- 

 denskiöldii. Den förra af dessa arter har en mycket vidsträckt 

 utbredning inom Sibirien; af den senare känner Poljakoff 

 endast de af v. Middendorff från Tajmyr-landet hemförda 

 exemplaren. Måhända är den en för dessa trakter egen art. 



En företeelse, som hittills allt för litet blifvit af zoologer 

 beaktad, är däggdjurens i stora skaror och måhända periodiskt 

 skeende flyttningar. Att vanliga fjellemmeln (Myodes lemmus) 

 oftast om hösten vandrar ut i stora skaror, är en sedan gam- 



1 Detta namn har v. Middendorff gifvit åt östra delen af Sibiriska Is- 

 hafvet. Den vestra delen har han kallat Atlanter-armen. 



