VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEX. 103 



blandas med Ph. Largha eller någon annan form af Ph. vitu- 

 lina synes mig frampå af Temmincks påstående, att den är 

 en mellanform mellan Ph. groenlandica och Ph. foetida. Tem- 

 minck säger dessutom, att den till skallens form och tand- 

 bildningen öfverensstämmer med Ph. groenlandica. Gray's 

 påstående, att samma exemplar, som Temminck beskrifvit, 

 hafva »the grinders thick whith a broad, thick central lobe, 

 and nearly side by side», motsäger detta visserligen i en viss 

 mån, men upphäfver dock icke osannolikheten af, att de ifråga- 

 varande skallarne från Japan tillhöra en annan sälart än Ph. 

 vitulina. 



Allén synes, oaktadt äfven han är villrådig om, hvad Ph. 

 nnmmularis bör anses vara för en art, dock vara böjd att tro 

 den vara synonym med Ph. Largha (enligt hans åsigt Ph. 

 vitulina). ^ 



Då det således tills vidare måste anses vara outredt, hvad 

 Ph. nummularis Temm. egentligen är, så kommer jag i det 

 följande att lemna åsido denna japanska säl och endast be- 

 handla Pallas' Ph. Largha, som jag på grund af ofvan citerade 

 anmärkning »Dentes ut Ph. caninae» anser vara den i Stilla 

 hafvet förekommande formen af Ph. vitulina. 



I Petersburgska Vet.-Akademiens zoologiska museum fin- 

 nes en serie skallar från Unalaschka (Aleutiska ögruppen), 

 som äro upptagna under namnet Ph. Largha. Kindtänderna 

 hos dessa skallar äro breda samt tätt och snedt stälda som 

 hos Ph. vitulina. De hafva en eller ingen spets framför huf- 

 vudspetsen och med undantag för första och sista kindtanden, 

 som har en spets bakom hufvudspetsen, nästan alltid två 

 spetsar bakom den. I skallens allmänna form äfvensom i en- 

 skilda karakterer öfverensstämma de mest med Ph. vitulina. 

 Några smärre och icke fullkomligt konstanta olikheter före- 

 finnas dock. Sålunda har preparatorn vid Petersburgska Vet.- 

 Akademiens zoologiska museum, hr Ananoff, fäst min upp- 

 märksamhet vid den omständigheten, att hamuli pterygoidei 

 alltid äro utåtböjda hos Ph. Largha, då de deremot hos Ph. 

 vitulina äro inåtböjda. På skallar af sistnämnda art, som jag 

 varit i tillfälle att undersöka i Stockholms och Köpenhamns 

 museer, har jag dock iakttagit, att hamuli pterygoidei äfven 

 hos denna art äro emellanåt inåtböjda. Detta synes således 

 ej vara någon osviklig karakter, på hvilken man kunde skilja 

 dessa båda former. Dock synes Stillahafs-formen oftast hafva 

 hamuli pterygoidei utåtböjda, då deremot Atlanter-formen 



* Pinnipeds pag. 579. 



