VEGA-EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA AHBETEN. 129 



upp vid Berings sund, der då en landförbindelse mellan Asien 

 och Amerika ägde rum, samt att de sedermera vid klimatets 

 öfvergång till kallare vandrade dels längs Stilla hafvets vestra 

 kust till Japan, dels mot sydost till östra Amerika. Att denna 

 förklaring var riktig bevisades sedermera genom de fossila 

 växter, som af bergmästare Furuhjelm anträffades i Alaska 

 — de lemnades af honom till Nordenskiöld och blefvo be- 

 skrifna af Heer ^, samt af andra fynd vid Mackenziefloden 

 på 65° n. latitud. 



Dessförinnan hade dock äfven frågan om det ost-ameri- 

 kanska elementet i Europas tertiärfiora fått sin lösning. Det 

 har icke invandrat från Amerika till Europa och ej heller 

 tvärt om, den ena floran härstammar icke från den andra, 

 utan deras öfverensstämmelse beror derpå, att de båda, liksom 

 äfven motsvarande former i östra Asien och på Japan, leda 

 sitt ursprung från tertiärtidens cirkumpolära vegetation. Lik- 

 som den nuvarande arktiska floran till stor del är cirkumpolär, 

 likaså var förhållandet med de växter, som under tertiärtiden 

 bebodde samma trakter. Många omständigheter tala för, att 

 ett stort fastland eller flere större öar då förefunnos rundt 

 omkring polen. Detta land hyste då en flora, hvars träd och 

 buskar i hög grad öfverensstämde med norra Amerikas (östra), 

 ehuru med asiatiska och europeiska element deruti inblan- 

 dade. Allmännast voro mammutsträd, sumpcypresser, GinJcgo, 

 Glyptostrohus, granar, tallar, popplar, alar, björkar, bokar, ekar, 

 hassel, afvenbok, plataner, lager, Sassafras, Diospyros, Liqui- 

 damhar, lönnar, lindar, tulpanträd, magnolior m. fl. Detta vet 

 man genom fynden vid Atanekerdluk (omkring 70" n. lat.) på 

 Grönland, vid Discovery bay (81° 46' n. lat.) på Grinnells land, 

 samt på Grönlands ostkust, genom surturbrandens flora på 

 Island, genom den otaliga mängd miocena växter, som Nor- 

 denskiöld under de svenska expeditionerna hemfört från 

 Spetsbergen, genom fossilt trä från Kung Karls land, genom 

 fynden af sumpcypress, Ginkgo och några andra vid Lenafloden 

 (65V2° n. lat.), genom de förut nämnda fynden i Alaska och 

 vid Mackenziefloden. Ej heller bör man glömma de massor 

 af förkislade trädstammar, som finnas på Banks land norr om 

 Amerika, hvarest hela bergkullar nästan uteslutande bestå af 

 sådana. Heers snillrika bearbetning af materialet har man 

 att tacka för, att dessa floror och med dem i samband stående 

 växtgeografiska förhållanden erhållit sin rätta belysning. 



Från denna polarländernas forna flora spridde sig under 

 den tertiära tiden en stor mängd växter i radierande riktnin- 



9 



