VEGA-EXPEDITIONEN S VETENSKAPLIGA ARBETEy. 



131 



polen. Atanekerdluk innehåller sålunda betydligt fiere sydliga 

 former än Spetsbergen och Grinnells land, der dock den fossila 

 sumpcypressen alltjämt förekommer. Sannolikast är väl, så- 

 som Heer antager, att den arktiska miocena kontinenten 

 sträckte sig söder ut så långt som till Irland. Under miocen- 

 tiden bör nämligen klimatet vid denna breddgrad varit till- 

 räckligt varmt för att äfven palmer der skulle kunna trifvas. 

 Denna förklaring är vida enklare än att för de i fråga varan- 

 des skull antaga en landförbindelse mellan Europa och Ame- 

 rika tvärs öfver Atlanten, hvilket påtagligen vore föga moti- 

 veradt. Djupdraggningarne under de senare åren hafva till 

 fullo bevisat, att de stora hafven ända från äldsta tider varit 

 haf, att kontinenterna intaga ungefär samma läge nu, som 

 under forna geologiska perioder. 



Några växtgeografiska slutsatser, som otvunget framgå 

 vid betraktelser öfver den tertiära vegetationens förhållande 

 till den nutida, torde här äfven böra påpekas. Det är sålunda 

 bland annat påtagligen oriktigt, att på grund af åtskilliga 

 växters nuvarande uteslutande förekomst i t. ex. Amerika eller 

 Japan utan vidare anse dem för i dessa länder inhemska arter 

 och derför kalla dem för respektive amerikanska eller japanska, 

 Sequoia sempervirens lefver visserligen nu endast i Amerika 

 och Ginkgo hiloha endast i Japan, men den förra är derför 

 egentligen ej mera amerikansk än den senare; från växtgeo- 

 grafisk synpunkt finnes intet hinder h varför ej GinJigo lika 

 väl skulle kunna hafva bibehållit sig lefvande i Amerika och 

 Sequoia i Japan som tvärt om. Men den förra hade derför ej 

 kunnat anses för ursprungligftn mera amerikansk eller den 

 senare för mera japansk för det. De äro båda de sista qvar- 

 lefvorna af den forna arktiska cirkumpolära tertiärfloran, att 

 den ena fortlefver på ett ställe, den andra på ett annat är en 

 ren tillfäUighet, beroende af helt lokala och fysiska förhållan- 

 den. Såsom Heer framhållit ^ borde dessa från den gamla 

 arktiska tertiärfloran härstammande element rätteligen kallas 

 arktiska, - ty de arktiska trakterna synas hafva varit deras 

 bildningshärd. Men såsom samme författare påpekat är det 

 antagligt, att så äfven varit fallet med de äldre formationernas 

 floror och detta af lätt insedda skäl. Har nämligen jorden 

 ursprungligen varit glödande, bör den första afsvalningen ägt 

 rum vid polerna och följaktligen det organiska lifvet der haft 

 första möjligheten att uppkomma. Och har jordens klimat 



* Flora foss. alaskana, sid. 12. 



- Polartertiär torde kanske vara en ännn lämpligare benämning. 



