VEGA-EXI-EDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 



141 



D.C. och. Pyrus samhucifoUa Cham. Deröfver kommer slutligen 

 den alpina regionen, hvilken är mycket fattig på arter. 



Från denna vegetationsbild från det nutida Japan skola 

 vi vända oss till den fossila floran vid Mogi och de resultat, 

 som af dess undersökning synas mig framgå. Dessförinnan 

 är det dock nödvändigt att i korthet redogöra för de fossila 

 bladens förekomstsätt. 



Professor Nordenskiöld har derom meddelat, att de växt- 

 förande lagren, hvilka påtagligen fått sitt material från någon 

 vulkan, ligga i sjelfva hafsbrynet, der likvisst endast vid ebb- 

 tid insamlingar kunna ske. De äro betäckta af några hundra 

 fot mäktiga lager af vulkanisk tuff m. m. och utgöras dels af 

 en fin hvit vulkanisk lera, dels af en något gröfre, lös, nästan 

 om fint murbruk erinrande massa, hvilken vexellagrar med 

 leran. Under mikroskopet visa sig dessa bergarter, enligt pro- 

 fessor Bröggers benägna undersökning, härröra af ytterst fin 

 vulkanisk aska. Bladen äro i leran särdeles väl bevarade och 

 äfven lätta att medelst mejsel arbeta fullständigt fram, men 

 som den organiska substansen vanligen helt och hållet saknas, 

 har man ofta svårt att afgöra om ett blad varit läderartadt 

 eller af tunnare konsistens, hvilket stundom kan försvåra be- 

 stämningen. En annan svårighet vid denna är den omstän- 

 digheten, att med undantag af de ytterligt allmänna bokbladen, 

 hvilka säkerligen utgöra 80 å 90 procent af aftrycken, äro en 

 stor mängd blad oftast endast funna i ett enda eller helt få 

 exemplar, hvarför bestämningen i sådana fall måste grundas 

 på ett väl inskränkt material. Denna olägenhet upphäfves dock 

 stundom i viss mån genom bladens utmärkta bevaringstillstånd 

 i den fina leran. Frön och frukter saknas — med undantag af 

 en frukt af Carpinus — fullständigt, och alla bestämningar 

 hafva sålunda måst grundas på bladen ensamt, hvilket natur- 

 ligtvis är en stor olägenhet. 



Såsom nyss nämndes äro blad af en bok särdeles allmänna, 

 af detta trädslag är ej heller bark sällsynt, hvarför aflagringen 

 utan tvifvel bildats i omedelbar närhet af en bokskog. Då 

 boken gerna inom sitt område är det öfvervägande trädslaget, 

 är de öfriga bladens relativa sällsynthet helt naturlig, några 

 hafva t. o. m. törhända ditförts från längre håll. Det in- 

 samlade materialets mängd har dock motverkat äfven denna 

 olägenhet, ty det innehåller ej mindre än omkring 70 olika 

 arter, och medräknas derjämte små obestämbara fragment, 

 stiger antalet än högre. 



För att undvika alla oriktiga slutsatser har jag i förteck- 



