148 NATHOBST, JAPANS FOSSILA FLORA. 



Heeri af hvilka många äro så närstående ännu lefvande ja- 

 panska arter, att de senare måste anses såsom deras direkta 

 afkomlingar. Möjligt är ock, att framtida fynd skola ådaga- 

 lägga, att äfven några af de anförda äro fullt identiska med 

 nu lefvande. Mest afvikande är Sorhits Lesquereujci, för hvilken 

 dock äfven en beslägtad lefvande art kan påvisas, nämligen 

 Sorhns alnifoUa S. et Z. sp., som är inhemsk på Japan. Af- 

 vikande är äfven Tilia distans, men äfven denna erinrar mest 

 om en japansk art. 



Former som finnas i skogsregionen på Japans berg samt 

 inom landets norra delar äro, såsom af förteckningen fram- 

 går, de förherskande, och äfven de mera främmande arterna 

 häntyda på ett tempereradt klimat. Kiousiou är dock den 

 sydligaste af Japans hufvudöar, fyndorten för de fossila väx- 

 terna är belägen vid hafvets nivå, man hade sålunda tvärtom 

 alla skäl att vänta sig, att denna fossila fiora skulle visa en 

 mera sydlig prägel än annorstädes i hela landet. Som vi sett 

 är detta dock så långt ifrån att vara fallet, att den tvärtom 

 talar för ett kallare klimat än det, som för närvarande råder 

 på Kiousious lågland. Temperaturskilnaden kan ungefär sägas 

 vara så stor, som nu skulle fordras, för att den på bergen i 

 mellersta Japan förekommande skogsfloran skulle tvingas att 

 vandra söder ut ända till Mogi och detta vid hafvets nivå. 

 De sydligare former, som ingå i Japans nutida flora, saknas 

 deremot helt och hållet, och de funnos säkerligen vid denna 

 tid icke härstädes. Man kunde invända, att de blad som fin- 

 nas i aflagringen törhända med strömmar från bergen förts 

 till detta ställe, och att de växter de tillhört icke behöfva hafva 

 lefvat i närheten. Men oafsedt att bladens fullständighet (när 

 de äro fragmentariska beror detta derpå, att bergarten blifvit 

 sönderbruten vid insamlingen, och icke på att bladen ursprung- 

 ligen varit söndriga), liksom ock den stora mängden af bokblad 

 i olika utvecklingsstadier samt förekomsten af samma träds 

 bark tala emot ett sådant antagande, blefve ej heller derigenorn 

 de sydliga formernas frånvaro förklarad, ty dessa skulle ju då 

 hafva lefvat i närheten af aflagringen, men det oaktadt icke 

 hafva lemnat några blad, som kunnat inbäddas i densamma. 

 Och då härtill kommer, att den fossila floran vid Mogi äfven 

 innehåller sådana former, som numera icke finnas lefvande på 

 Kiousiou, ej ens på bergen, men väl deremot i mellersta och 

 nordliga Japan, är det tydligt, att ifrågavarande förklaring icke 

 kan användas, utan att den tempererade prägel, som utmärker 

 denna fossila flora, måste stå i samband med en temperatur- 



