VEGA- EXPEDITIONENS VETENSKAPLIGA ARBETEN. 



157 



nervantalet högre. Än kunna dessa nerver vara jämnstarka, 

 än är den mellersta starkare än de öfriga, hvilka äfven sins- 

 emellan kunna vara af olika styrka. Fälten betecknas på 

 samma sätt som hos de fjädernerviga bladen, och ytorna 

 mellan primärnerverna kallas kardinalfält. 



Hos de liandnerviga bladen kunna primärnerverna vara 



1. Kantnäende: 



a. med kantnäende sekundär- och tertiärnerver (Viburnum 

 opulus, Äcer tataricum), 



b. med slingbildande sekundärnerver, 



c. med blandade sekundärnerver (Platanus). 



2. Slingbildande, 



i hvilket fall alltid den mellersta utlöper i bladspetsen, under 

 det att de öfriga äro förbundna till slingor (Populus, Moms). 



3. Spetslöpande. 



Cinnamomum, Coriaria, Corniis suecica. 



C. Sköldnerviga blad (folia peltata). 



Dessa kunna på ungefär samma sätt som de handnerviga 

 indelas i fiere underafdelningar, hvilka dock ej här särskildt 

 behöfva anföras. 



Äfven den mycket vanskliga frågan om de fossila bladens 

 benämning torde här böra vidröras, detta så mycket hellre 

 som vidt skilda meningar i detta hänseende sökt göra sig 

 gällande. Ä ena sidan har man yrkat, att alla fossila blad, 

 hvilka till en viss grad öfverensstämma med nu lefvande, 

 äfven böra benämnas med deras slägtnamn, under det att 

 man å andra sidan ansett försigtigheten bjuda, att äfven tertiära 

 blad, huru lika med nutida de än må vara, dock genom ett 

 -ites fogadt till slägtnamnet eller på annat sätt böra från de 

 senare särskiljas. Å båda sidor har man påtagligen gått för 

 långt. Att hänföra sterila ormbunksblad och barrträdsgrenar 

 från stenkolsformationen till nu lefvande slägten innebär i de 

 flesta fall en ren orimlighet, men det är ej mindre orimligt 



