164 NATHORST, JAPANS FOSSILA FLORA. 



den andra med Carya amara. De torde dock emellertid än 

 mera öfverensstämma med Pterocarya rhoifoUa och Juglans Sie- 

 holdiana, och kunna båda mycket väl tänkas tillhöra en art. 

 Af ven bladen af Juglans Oregoniana Lsqx från Californiens 

 pliocena lager liafva någon, ehuru en mera aflägsen, likhet 

 med dessa blad. 



6. Juglans Kjellmanni m. 



Tafl. 5, fig. 10—12. 



Af denna art föreligga tvänne ändflikar samt derjämte 

 ännu ett blad, om hvilket man ej kan afgöra, huruvida det 

 varit en ändflik eller ett parblad. Den största af de först- 

 nämnda (fig. 10) erinrar mycket om motsvarande hos före- 

 gående art, och hufvudsakliga skilnaden ligger deruti, att kan- 

 ten synes vara otandad. Detta kan dock endast med full sä- 

 kerhet afgöras för delen närmast basen, den öfriga bladkanten 

 är ej väl bevarad, och det ville t. o. m. synas som skulle ett 

 par enstaka tänder förefinnas, hvilket för öfrigt äfven hos 

 Juglans regla, isynnerhet hos rotskottens blad, stundom kan 

 vara fallet. Ej heller å de öfriga exemplaren är kanten all- 

 deles oskadad, dock tyckes det å fig. 12 afbildade bladet äfven 

 hafva ett par små tänder i kanten. 



I Riksmusei herbarium finnes ett exemplar af Pterocarya 

 rJioifoIia med kanten hos alla parbladen utom ett omslagen 

 och derför skenbart otandad. Den stora öfverensstämmelsen 

 mellan de båda bladen tafl. 5, fig. 10 och tafl. 4, fig. 14, som 

 i öfrigt är för handen, kunde derför visserligen låta förmoda, 

 att ifrågavarande art äfven vore ett sådant blad, men detta 

 motsäges af kantens tunna konsistens och låter ej heller för- 

 ena sig med det mindre bladet (fig. 12). 



Detta senare har . ej obetydlig likhet med Magnolia Kohus 

 DC, liksom bladet fig. 10 något erinrar om. Magnolia Jtypoleuca 

 S. et Z., men att de ej kunna tillhöra detta slägte ådagalägges 

 af de förut omnämnda tänderna i kanten. Under sådana för- 

 hållanden kunna bladen endast jämföras med Juglans regia L. 

 och af dess olika varieteter med var. sinensis DC, som finnes 

 i Kina och i mellersta Nippons bergskogar. Öfverensstäm- 

 melsen med densamma är mycket stor. Dess blad äro ut- 

 märkta genom de, isynnerhet hos ändfliken, tätare och mera 

 regelbundet stälda sidonerverna. Hos Riksmusei exemplar är 

 ändflikens bas lika tvär som hos det å fig. 10 och 11 afbildade 



