VEGA-EXPEDITIOKEKS VETENSKAPLIGA AHnETEX. 



167 



ehuru tertiärnerverna tala mot en jämförelse med denna växt. 

 Som jag emellertid endast sett trenne blad af C. cordata, är 

 jag ej fullt på det klara med huru långt föränderligheten hos 

 denna art kan gå. Ej heller bör förbises, att bladen fig. 16 

 och 17 å tafl. 5 mj^cket väl skulle kunna tillhöra Ostrya, för 

 hvilket t. o. m. de utvecklade tertiärnerverna i ej ringa grad 

 synas tala. Carpinus cordata växer i Japan på berget Fuji-no- 

 yama. Till dessa blad torde äfven den å fig. 20 afbildade 

 frukten böra hänföras, livilken såsom redan ofvan nämnts, 

 mycket erinrar om cordatas frukt. 



Ehuru visserligen Carpinus grandis stundom har 20 sido- 

 Tierver, kunna de fossila bladen ej gerna hänföras till den- 

 samma, ty dels är detta nervantal hos den förstnämnda att 

 anse som ett undantag, dels är bladkanten vanligen mycket 

 tydligt dubbelsågad, hvartill slutligen kommer, att frukten af 

 Carp. grandis mest liknar den hos C. Bettdus. Att skilja frag- 

 ment af de båda arterna torde emellertid ej vara möjligt. 

 Den form af Carpinus grandis, som förekommer i Sachalins 

 miocena lager, har ej den minsta likhet med bladen från Mogi. 



De blad, som sitta vid basen af de bladbärande grenarne 

 hos Carpinus, äro ofta betydligt mindre och af något olika form 

 mot de öfriga, h varjämte antalet sidonerver ej är på långt 

 när så stort. Ett sådant blad är antagligen det å tafl. 5, fig. 

 13 afbildade och törhända äfven det, som afbildats å tafl. 6, 

 fig. 3. Det senare synes liksom bladet å tafl. 5, fig. 15 hafva 

 varit tunnare än de öfriga, och dessa båda hafva derför tör- 

 hända tillhört unga ej fullt utvecklade blad; antalet nerver 

 har påtagligen äfven hos dessa varit mindre. Omöjligt är 

 visserligen ej, att de kunna hafva tillhört en egen art, men 

 den uttalade uppfattningen är för närvarande att föredraga. 

 Dock kunna de lika väl tolkas såsom motsvarande blad af 

 Ostrya. 



8. Carpinus stenophylla m. 



Tafl. 6, fig. 16. 



Blad aflångt-lancettlikt med smal spets och antagligen 

 vigglik bas, sågad kant, tydlig medelnerv, 17 å 18 under 

 spetsig vinkel utträdande, stundom obetydligt bågformiga, 

 kantnående sidonerver, de nedersta med korta tertiärnerver, 

 nerviller otydliga, bladets konsistens tjock och fast, på sina 

 ställen bilda de minsta nervmaskorna en vid förstoring tydlig 



