236 \ORDQVIST,-TILL KÄNNEDOMEN OM T SC HU KTSCHERN A. 



5. Religiösa begrepp. 



På en utfärd, som jag gjorde inåt landet för att fiska uti en 

 insjö, uppmanade min tschuktscliiske följeslagare Notti mig att 

 offra åt sjöns gudomlighet Ptahen kamak, för att få en god fångst 

 i nätet. På min fråga, huru han såg ut, svarade Notti: »uiiui 

 UVapen» == jag har ej sett. Utom denna gud finnes det enligt 

 hans utsago gudomligheter äfven uti strömmar, uti jorden och 

 på några berg. Dessutom offra tschuktscherna åt solen och 

 månen. Jag frågade nu, hvad man kunde offra åt guden, hvar- 

 till Notti svarade, att litet bröd och bränvin vore lämpligt. Då 

 jag senare gaf åt honom en skorpa och bad honom offra den, 

 gjorde han med hälen en liten fördjupning uti snön på insjöns 

 is, smulade sönder en liten bit af skorpan och kastade smulorna 

 i gropen. Resten af skorpan gaf han tillbaka med den förkla- 

 ringen, att »kamak» icke behöfde mera, och att vi nu skulle få 

 mera fisk i nätet än första gången. Notti sade ock, att tschuk- 

 tscherna bruka offra för hvarje fångst. Sålunda hafva trohgtvis 

 alla de samlingar af björn- och sälskallar samt renhorn upp- 

 kommit, som vi ofta sett på den tschuktschiska kusten, isynner- 

 het på höjder. 



Sådana på höjder belägna offerhögar hafva af oss blifvit 

 sedda vid R^rkaypiya, Onman, YinretVen och på ön IdlidVa. De 

 förnämsta, d. v. s. på ben rikaste offerplatser, äro de vid i^g^'- 

 kcajpiija. Denna i många afseenden märkvärdiga, genom ett lågt 

 och smalt sandnäs med fastlandet förenade udde är mest känd 

 genom F. v. Wrangels berättelse om de der försiggångna stri- 

 derna mellan tschuktscherna och denna kusts forne herrar, de 

 s. k. »onkiloU', hvilka troligtvis voro eskimåer. Ät norr, mot 

 hafvet, bildar denna udde en hög och brant klippvägg, hvar- 

 ifrån åt söder sträcker sig en i början mera, men, ju längre man 

 kommer, allt mindre brant sluttning. På de lägre delarna af 

 denna sluttning ligga ruinerna af onkilonfolkets gamla boningar, 

 högre upp ligga offerplatser. Här ser man en mängd isbjörn- 

 och några hvalross-skallar lagda uti koncentriska cirklar, tätt 

 intill hvarandra och med nosen åt cirkelns medelpunkt. Uti 

 midten af en sådan offerhög voro uppstaplade åtskilliga renhorn 

 och basaldelen af ett par elghorn. Under stenarna och i mossan 

 på detta ställe funno vi en ofantlig mängd klippben af säl (åt- 

 minstone till största delen af Phoca foetida). 



I många afseenden lik Rerkaypiija är den lilla ön IdlidVa, som 

 är belägen vid kusten mellan Vegas vinterstation och Berings 



