VEOA-KXPEDITIOKENS VETENSKAPLIGA AEBETEK. 



23' 



sund, 1 — 2 kilometer från byn Tapka. Ön stupar med branta 

 granitväggar åt norr, öster och vester. Söder ut bildar den en 

 lägre, men också ganska brant sluttning. På krönet af denna 

 ligga lemningar efter gamla onkilonboningar, som likna de vid 

 Rerkmipiiia belägna, men delvis äro mer sammansatta. Ons höga 

 nordliga utsprång användas troligen också som offerplatser, 

 hvilket bevisas af många der kringströdda sälklippben och käkar. 

 Uppå den ganska höga, i närheten af A^egas vinterstation be- 

 lägna udden Yinr<rtVen finnes en offerhög, som består af isbjörn - 

 skallar, lagda i en cirkel med nosarne inåt. 



Offerhögarna såväl vid Rerkaypiya som på Yinretlen-udden 

 hafva småningom hopats under årtionden, ja måhända århun- 

 draden, hvilket synes af de laf- och mossbelupna skallarna. Må- 

 hända förskrifva sig en del af dessa skallar från den tiden, då 

 eskimåer ännu bodde längs denna kust. Att dessa offer allt 

 ännu fortfara bevisas af de alldeles färska björnskallar, som vi 

 ofta anträffade ufci dessa offerhögar. 



Den omständigheten, att tschuktscherna offra åt gudarna 

 skallarne af de djur, som blifva deras byte, förklarar deras obe- 

 nägenhet att bortgifva skallar isynnerhet af björn och säl, som 

 tyckas utgöra de förnämsta offerdjuren. Egendomligt nog hade 

 de tschuktscher, med hvilka vi sammanträffade vid Lawrence 

 bay, söder om Ostkap, icke denna fördom. De gåfvo utan att 

 göra några svårigheter skallen af den vackra Histriophoca fasciata. 

 Skallar af dödade djur tyckas dock användas af tsckuktscherna 

 utom till offer såsom ett slags amuletter eller skyddsmedel, för 

 - att från deras tält afvända sjukdomar och annat ondt. Ett egen- 

 domligt fall af en vargskalles användande antecknade jag under 

 en resa till Koljutschinviken. Jag hade hos en tschuktsch i byn 

 Pidlin sett en gammal vargskalle jämte en mängd små amuletter, 

 en torkad vargnos och en platt sten vara upphängd vid en smal 

 rem i taket. Jag lyckades efter långa underhandlingar att öfver- 

 tala tschuktschen att sälja åt mig vargskallen till ett högt pris. 

 i\len strax derpå ångrade han sig och tog den tillbaka med den 

 förklaringen, att hans då fyra eller fem år gamla son skulle be- 

 höfva den framdeles vid val af hustru. Hvilken rol den dervid 

 skulle spela, fick jag dock icke veta. 



Om ett slag af offer bland tschuktscherna berättar baron 

 G. L. von Maydell, som under sin expedition följde med ren- 

 tschuktscher, följande: 



»Hvarje gång, innan vi om morgonen bröto u})p från natt- 

 lägret, kastades alla efter måltiderna återstående ben på elden, 

 och huru stor bristen på bränsle än hade varit, sparades dock 



