Fjerstjerner, ere næsten de eneste gode Exempler, som 

 kunne anføres derpaa, og de ere langt .fra tilstrækkelige 

 til at bevise Sætningen i dens Almindelighed. En anden 

 Sag er det, at der utvivlsomt gjennem hele Jordelivets 

 Udviklingshistorie gaaer en vis Stræben mod det fuld- 

 komnere og en Fremgang mod det høiere, hvad enten 

 man nu vil opfatte denne som en Følge af en indre eller 

 'af en ydre Nødvendighed eller af begge Dele i Forening. 

 Man kunde imidlertid ogsaa tænke sig den genetiske 

 Sammenhæng paa en anden Maade. Det er utvivlsomt, 

 at de saa kaldte geologiske Perioder repræsentere meget 

 lange Tidsrum; vilde man nu antage, at Arterne i 

 Løbet af meget lange Tidsrum kunde forandre sig 

 om end ganske lidt, saa var jo Muligheden given, at 

 samme Art paa forskjellige Steder og under forskjellige 

 Livsforhold osv. i Aartusindernes Løb kunde udvikle sig 

 saa forskjelligt, at den til sidst maatte siges at være 

 bleven til 2 eller fiere forskjellige Arter; saaledes kunde 

 f. Ex. de forskjellige Arter af Næsehorn, som beboe for- 

 skjellige Dele af Afrika og Asien , maaskee nedstamme 

 middelbart fra et Ur-Næsehorn, som levede i en foregaaende 

 Jordperiode. Paa denne Maade vil man uden endnu at 

 behøve at frygte for at gjøre sig skyldig i altfor store Urime- 

 hgheder kunne føre Spørgsmaalet om alle Arters Dannelse 

 tilbage til Dannelsen af lige saa mange Ur-Arter som der 

 er Slægter (Genera). Men i mange Familier staae Slæg- 

 terne virkelig hinanden saa nær, at de næsten kun ere 

 at betragte som vilkaarligt afrundede Grupper af Arter, 

 mere beregnede paa Naturforskerens Bekvemmelighed end 

 begrundede i Naturen*); man tænke sig endnu nogle ube- 



') Især maa delte indrømmes, naar Slægternes Sønderspiittelse drives 

 saa vidt, som af mange Specialzoologer i den nyere Tid. 



