1. 



Den første Erfaring, som tilbyder sig, naar man 

 kaster et Blik paa vore gamle Kult ur -Plant er og 

 Kultur -Dyr, er at de enkelte Invivider af samme Art 

 afvige langt mere fra hinanden end Individerne af de 

 vilde Arter i deres INaturtilstand, ja endogsaa i visse Maader 

 langt mere end vilde Arter af samme Slægt afvige ind- 

 byrdes. Aarsagen til denne med Kulturen følgende store 

 Variabilitet kan først og fremmest søges deri, at de Kul- 

 turen underkastede Væsener leve under Livsbetingelser, 

 som deels ere forskjellige fra, deels mindre eensformige 

 end dem, hvorunder Stam forældrene levede, og uavnligen 

 ville de i Reglen have rigeligere Føde. Er denne Varia- 

 bihtet først begyndt — hvortil der maaskee udfordres et 

 Par Generationer — vil den blive ved at gjøre sig gjæl- 

 dende- saa længe Arten er udsat for Kulturens Indvirkning. 

 Dens egenlige Ophav er D. tiibøielig til at søge hos For- 

 ældrene i Forplantningsfunktionerne, som altid 

 lide meer eller mindre og stærkere end noget andet 

 System ved Fangenskabet og ved Forandringer i 

 Livsbetingelserne; vilde Dyr ville i mangfoldige Til- 

 fælde aldeles ikke parre sig i Fangenskab*), og parre de sig, 

 er det uden Frugt; mange Kulturplanter strutte forresten 

 af Sundhed, men sætte ikke Frø. Medens denne Ind- 

 virkning saaledes kan medføre Ufrugtbarhed, bibringer den 

 i mange andre Tilfælde Forplantningsevnen kun Ugesom 

 et Stød, bringer den ud af Ligevægten og modificerer 

 Arvelighedsloven saa meget, at Afkommet ikke bliver 

 Forældrene aldeles ligt. Ligesom de forskjellige Arter 



') Rovpattedyr, (Tigre, Løver osv.) forplante sig temmelig let i 

 Fangenskab, Rovfugle derimod næsten aldrig. 



