17 



Art gjennem den Proces, som han kalder Naturens 

 Av Is valg (»natural selection«) eller Kaaring, og som er 

 analog med det kunstige Avisvalg, som har frembragt 

 vore Kultur-Racer. Er Afarten en sig udviklende og 

 selvstændig Tilværelse tilkæmpende Art, er det 

 ogsaa let forklarligt, at de fleste Afarter netop fmdes i de 

 artrige Slægter, hvis Arter optræde med et stort Antal af 

 Individer og ere udbredte over store Strækninger; er 

 derimod hver Art Produktet af en særskiU Skabelsesakt, 

 seer man ingen Grund til at det skulde være saa. 



3. 



Da Arterne ogsaa i INaturtilstanden besidde en 

 vis, om end ringere, Variabilitet, vilde der ogsaa der kunne 

 uddanne sig forskjellige Former af en oprindehg identisk 

 Grundform, naar der kunde fmde et Slags Udvalg Sted 

 af de Former, der kom til at forplante sig, saa at visse 

 Modifikationer udelukkedes , andre ophobedes. Denne 

 Divergens i Udviklingen fører efter D.'s Theori til Dannelsen 

 af nye Arter, Slægter osv., og hint Udvalg er igjen en nød- 

 vendig Følge af Organismernes Kamp for deres Til- 

 værelse. Af denne Naturens Kamp, som grunder sig 

 paa mange forskjellige Forhold, giver D. en interessant 

 Skildring, af hvilken vi her skulle gjengive nogle Stykker. 



»Vi see Naturen omkring os strutte i sin Livsfylde, i 

 sin Overflod paa Føde, men vi tænke ikke paa, at Fuglene, 

 der lade deres sorgfrie Sang høre [omkring os, leve af 

 Insekter eller Frø og altsaa bestandig tilintetgjøre andre 

 Væseners Liv; at disse Sangfugle, deres Æg og Unger 

 uophørlig tilintetgjøres af Rovfugle og andre Fjender: at 

 findes der end for Øieblikket Føde til dem alle, er dette 

 dog ikke Tilfældet paa enhver Aarstid.» Paa Ørkenens 



2 



