22 



■4. 



D, viser dernæst, hvordan denne for alle levende 

 Væsener fælles indbyrdes Kamp for at vedligeholde deres 

 Tilværelse som Individer og som Art, kan frembringe et 

 tilsvarende Resultat til det, som Kulturens Valg af Avls- 

 individerne frembringer hos de tamme Dyr og de dyrkede 

 Planter. Der maa nødvendigvis i Løbet af mange Gene- 

 rationer en Gang imellem fremkomme en Modifikation 

 af Arten, som er til Fordeel for Individet, og hvorved 

 dette bedre sættes i Stand til at begaae sig i Verden og 

 hævde sin Tilværelse end dets Sødskende og Kættere; der 

 er saaledes en overveiende Sandsynlighed for, at dette 

 Individ fortrinsvis vil blive kaldet til at deeltage i For- 

 plantningsvirksomheden og faae Leilighed til at overføre 

 sine Fortrin ved Arv til sine Efterkommere; har det der- 

 imod faaet uheldige Egenskaber, er der stor Sandsynlighed 

 for, at det eller i al Fald dets Efterkommere, som maatte 

 have arvet hine Egenskaber, meget snart ville gaae til 

 Grunde og saaledes forhindres i at forplante denne uheldige 

 Retning. Naturen gjør saaledes middelbart det samme, som 

 Mennesket gjør mere umiddelbart; det vælger sine Avls- 

 dyr, skyder nogle frem, andre ud, blot med den Forskjel, 

 at Naturen kun har Artens Tarv for Øie, Mennesket 

 derimod sit, og at Naturen har uendelig mange Gange 

 længere Tidsrum at virke i; Mennesket kan kun lade sig 

 lede af de ydre Fænomener, som falde det i Øinene, 

 Naturen derimod kan ved den antydede Fremgangsmaade 

 virke paa et hvilket som helst ydre eller indre Organ, paa 

 hele Livets Maskineri, den kan i det hele gaae frem med 

 en ganske anden Konsekvens uden at vildledes af noget 

 Bihensyn eller nogen falsk Theori. »Hvor flygtige ere 



