Darwins Theori om Arternes Oprindelse. 



Andet Afsnit. 



(Forskjellige Indvendinger mod Theorien; Instinktet; Bastarddannelser; 

 Geologiens og Palæontologiens Resultater). 



6. 



Ifarwin søger dernæst at imødegaae de Indvendinger, som 

 man kunde opstille mod hans Theori. Den første af disse 

 er denne: »Hvorfor see vi ikke overalt i Naturen 

 utallige Overgangsformer? hvorfor byder Naturen os 

 en Række af i det hele vel afgrændsede Arter istedenfor 

 et Miskmask af Former, der løbe i hinanden?« 



Man kan hertil svare for det første, at mange Arter 

 kunne være opstaaede paa en Tid, da Lande eller Have, 

 der nu hænge sammen, endnu vare adskilte; mellem de 

 under disse Forhold opstaaede Arter vil man da ikke med 

 Grund kunne vente, at der skulde være Mellemformer. 

 Dernæst, at Naturen ved »Alvsvalget« selv sætter Grændse 

 for den uendehge Afændring ved at udstøde alle mindre 

 heldige Former; det gaaer dermed som med Afarterne. 

 Man tænke sig en sammenhængende Landmasse, bestaaende 

 af et stort Bjergland, et udstrakt Sletteland og paa Grændsen 

 mellen dem et smalt Bakkestrøg. Hos Beboerne af hver 

 af disse Landstrækninger vil der f. Ex. uddanne sig en egen 

 Faarerace, men Bakkelandets Race vil, selv om alle andre 

 Betingelser ere lige gode, paa Grund af dens ringere Antal 



9* 



