134 



— efter sin hele Maade at leve, dykke og svømme paa. 

 Naturligvis har i alle disse Tilfælde Fuglens Bygning ogsaa 

 faaet sit særegne Præg af den afvigende Levemaade ; men 

 det er dog en virkelig Spæt, en Stormfugl og ikke en 

 Alk o. s. V. Der gives Gæs, altsaa »Svømmefugle«« med 

 »Svømmehud««, der aldrig gaae i Vandet; Fregalfuglen har 

 Svømmefødder, men nedlader sig aldrig paa Vandet, svømmer 

 følgelig heller ikke. Rørhønsene ere lige saa meget Vand- 

 fugle som Vandhønsene, uagtet der er stor Forskjel paa 

 deres Fodform, som hos Rørhønsene omtrent er den 

 samme som hos Vagtelkongen, der vel hører til den samme 

 Familie, men har Vagtlens eller Agerhønens Levemaade. 

 Man kan sige, at i disse Tilfælde har Skaberen sat et 

 Dyr af en Gruppe paa samme Plads i Livet, som ellers 

 tilkommer Dyr af andre Grupper; ifølge D.s Theori er 

 dette en Følge af de to Hovedforhold: 1) Særkjendernes 

 Arvelighed, hvorved f. Ex. alle »Svømmefugle« have 

 arvet »Svømmehuden« efter deres hypothetiske Stamart, og 

 2) Afartningsprin cipet, der bringer Fløimændene i 

 de fra to forskjellige Urformer nedstammende Grupper i 

 umiddelbar Berøring med hinanden og stiller dem omtrent 

 paa samme Plads i Livet. 



Fremdeles vil man kunne opstille den Indvending: 

 Er det muligt, at det samme Princip, Avisvalget, 

 baade kan frembringe de ubetydeligste og UV æsen- 

 ligste Organer og de aller fuldkomneste, f. Ex. 

 baade Giraffens Hale du sk og Ørnens Øie? Meget 

 ofte vide vi slet ikke, om et Organ er af Betydning eller ikke 

 for Dyret; deraf at det er ringe eller uanseligt, tør man 

 endnu ikke slutte noget. Giraffens Haledusk er den maaskee 

 af stor Betydning som Insektsmække; vi vide jo, at der 

 er Egne i Afrika, hvor de store Hovpattedyr ikke kunne 



