136 



her beskyttes ved særegne Indretninger); thi hos den for 

 alle Hvirveldyr fælles fiskeagtige Urform mundede Luftgangen 

 uden Tvivl fra Svømmeblæren ind i Spiserøret. 



Naar man vil gjøre sig Rede for et eller andet Dyrs 

 Dygning, skeer det altid ved at opløse denne i de to 

 Aarsager: den for Klassen eller Rækken fælles Grund- 

 plan paa den ene, og Tilpasningen til ydre Livs- 

 betingelser paa den anden Side. Dette stemmer meget 

 godt med den D.ske Theori; den fælles Grundplan er en 

 simpel Følge af den fælles Herkomst, Tilpasningen til 

 de givne Livsforhold af den naturlige »Kaarings« i lang 

 Tid fortsatte, langsomme Værk. 



Fremdeles spørger D.: Kunne Dyrenes ofte saa 

 vidunderlige Instinkter uddannes eller omdannes 

 ad »Kaaringens« Vei? — Instinktet er at betragte som 

 Indbegrebet af Dyrets aan delig e Organisation; kunde 

 de Forskjelligheder, som Dyrenes legemlige Organisation 

 frembyde, forhges med den D.ske Theori, ville en Række 

 af hgnende Betragtninger kunne fjerne de Vanskeligheder, 

 som man fra denne Side maatte kunne reise. Vel er der 

 megen Lighed imellem Vane og Instinkt — det er ikke 

 let at trække en Grændse mellem, hvad vi gjøre »af Vane«, 

 og hvad vi gjøre »instinktmæsig« — men det gaaer dog 

 ikke an at antage, at Instinkter i Reglen erhverves ved 

 Vane i een Generation og saa overføres ved Arv paa den 

 næste; med Honningbien gaaer dette f. Ex. slet ikke an, da 

 Instinktet jo netop er uddannet hos de kjønsløse »Arbeidere«. 

 Den eller hin bestemte Form for Instinktet er ikke mindre 

 vigtig for Dyret end de eller hine Eiendommeligheder i 

 dets Bygning, som stemme med dets særegne Stilling i 



