137 



Livet, og dersom det nu kan bevises, at Instinktet kan 

 variere, om end nok saa lidt, indenfor Arten, vil den 

 hele Række af Betragtninger og Slutninger om Naturens 

 Avisvalg og Accumulationsevne kunne anvendes med selv- 

 samme Ret paa den aandelige som paa den legemlige 

 Organisation. Beglen »Naturen gjør intet Spring« gjælder 

 lige saa fuldt for Instinktet som for Legemsbygningen; vi 

 kunne paavise Overgange og Tilnærmelser, der forbinde 

 de høiere og lavere Former, hvorunder Instinktet træder 

 op, og vi kunne vise, at dette under forskjeliige Forhold 

 ofte antager en forskjellig Charakteer hos den samme 

 Dyreform. A n d u b o n anfører adskiUige mærkelige Exempler 

 paa Forskjellighed i Redebygningen hos samme Fugleart 

 i de nordlige og sydlige Fristater; hvorledes eiendomme- 

 hge Retninger af Instinktet kunne opstaae og nedarves, 

 seer man f. Ex. godt hos vore Jagthunde, og hvor vigtigt 

 det er at holde en slig Race ublandet, naar ikke dens 

 Brugbarhed skal svækkes ved at andre forstyrrende In- 

 stinkter komme med i Spillet paa Grund af Krydsningen, 

 det er almindelig bekjendt; at Husdyrenes Instinkter ikke 

 ere Følgen af Afretning alene, viser Tumlerduens eien- 

 dommelige Kolbøtteflugt, hvortil den aldrig kan være bleven 

 afrettet; og man vilde vistnok aldrig have faldet paa 

 at afrette Jagthunde til at »staae«, hvis ikke en eller 

 anden Hund af Naturen havde vist en Antydning eller 

 Tilnærmelse dertil, som saa ved Afretning og omhyggehgt 

 Avlsvalg kunde uddannes videre. At Instinktet ved Kul- 

 turens Indvirkning kan modificeres betydeligt eller endog 

 ganske tabe sig, er bekjendt nok ; vi behøve blot at hen- 

 vise til de Hønseracer, der ikke ville hgge , eller til 

 vore Hunde, hvem det i Reglen ikke falder ind at jage 

 vort Fjerkræ, vore Faar eller vore Svin (hvorimod tamme 



