140 



Gjerning og have navnlig det Hverv at malke Bladlusene. 

 Skal en Udvandring gaae for sig, seer man Herrerne om- 

 hyggeligen bære Slaverne bort i deres Kjæber. Saa stor 

 er Forskjellen mellem dette eiendommelige Instinkt hos 

 to Myrearter, ja endog hos samme^ Art i to forskjellige 

 »Egne af samme Verdensdeel, og dermed er jo den Mulighed 

 givet, at Naturen ad den af D. antydede Vei kan under- 

 kaste det en yderligere Omdannelse og Tillempning efter 

 Forholdene. En Myre, der ellers ikke holder Slaver, bort- 

 fører, ville vi antage, en Deel Puper af en anden Art for at 

 bruge dem til Fødemiddel; en Deel af disse benyttes 

 maaskee ikke, men udklækkes, og de ville da ifølge deres 

 Instinkt gjøre, hvad Nytte de kunne, i den Stat, hvori 

 Skjæbnen har gjort dem til Borgere. Viser det sig nu 

 at være fordeelagtigt for denne at holde saadanne Slaver 

 ved at røve dem istedenfor at avle dem, maa det staae i 

 Naturens Magt at bøie Instinktet i denne Retning og be- 

 standig at uddanne det videre og videre , forudsat at 

 enhver saadan Forandring er til Artens Bedste. 



Honningbien løser som bekjendt hver Dag den 

 indviklede mathematiske Opgave ved den bedst mulige 

 Benyttelse af Rummet at huse den størst mulige Mængde 

 Honning i den mindst muHge Mængde Vox; dens Celler 

 ere som bekjendt ordnede vandret i lodretstillede Kager i 

 et doppelt Lag, saa at de vende Bunden mod hinanden. De 

 ere sexkantede, og Bunden dannes af 3 rudeformige Flader, 

 som tillige hver danne ^ af Bunden i 3 sammenstødende 

 Celler af dem paa den anden Side af Kagen. Mellem 

 dem og Humlebierne, som deels fylde deres gamle 

 Pupesvøb med Honning (undertiden efter at have givet 

 dem en Tilbygning af Vox), deels bygge isolerede, uregel- 

 mæsige, rundagtige Celler af Vox, stiller sig den mexi- 



