143 



skee, hvis det er til Fordeel for Arten. De Kolonier, i 

 hvilke der findes Hanner og Hunner, hvis kjønsløse Afkom 

 er tilbøieligt til at danne to særegne Former, ville staae 

 sig bedst, fordi »Arbeidets Deling« altid er en Fordeel; 

 de ville derfor faae en overvættes Indflydelse paa Artens 

 V'edligeholdelse, og i Tidens Løb bliver det da Lov. at 

 Arten optræder i denne firdoppelte Skikkelse, uagtet Ar- 

 beiderne længere tilbage i Tiden maaskee kun varierede til- 

 fældigt*). Kan Naturens Avisvalg paa denne indirekte Maade 

 tillempe Legemsbygningen hos de kjønsløse Insekter, 

 vil det samme kunne være Tilfældet med Instinktet, 

 stadigen forudsat, at det er til Artens Fordeel. Den simple 

 Lov, der forklarer alie Dyrs og Planters Tilblivelse med alle 

 deres sjælelige og legemlige Eiendommeligheder, er altsaa 

 den: »Forplanter Eder, mén varierer og lader 

 de stærke leve og de svage døe!« 



8. 



Det antages at være en almindehg Lov, at kun Indi- 

 vider af samme Art kunne avle frugtbart Afkom med hin- 

 anden. Hvorledes kan denne Lov stemme med D.s Hypo- 

 these? Ere Afarter og Arter ikke væsenlig for- 

 skjellige frahinanden, hvorfor kunne disse sidste 

 da ikke lige saa godt forplante sig indbyrdes 

 som hine? 



') Hos den afrikanske Vandremyre finder man i samme Flok 

 lignende Forskjelligheder, som om der blandt de Folk, der arbeide 

 paa et Hus , var nogle af 5' é" Høide og andre af 16' Høide, 

 hvilke sidste havde fire Gange saa store Hoveder og fem Gange 

 saa store Kjæber o. s. v. som hine, men dog med alle tænkelige 

 Overgange mellem disse Yderligheder. 



