144 



Det er umuligt at studere Skrifterne af de to ud- 

 mærkede Experimentatorer, Koelreuter og Gartner, der 

 næsten opoffrede deres Liv paa dette Spørgsmaal for Planternes 

 Vedkommende, uden at faae et stærkt Indtryk af, at en vis 

 Grad af Ufrugtbarhed næsten altid ledsager Ar- 

 ternes Blanding. Begge udtale de Reglen endnu skarpere; 

 rigtignok fik Koelreuter ti Tilfælde, hvor to Former, som i 

 Reglen betragtes som egne Arter, fik Afkom med hin- 

 anden; han betragter dem derfor kun som Afarter, hvor- 

 imod Gartner gaaer den modsatte Vei og betvivler, at 

 de have været fuldkommen frugtbare. Men i disse og 

 mange andre Tilfælde er han nødt til at tælle de avlede 

 Frø og sammenligne det udkomne Tal med det Antal Frø, 

 som avles af to Individer af samme Art, for at bevise 

 deres større Ufrugtbarhed. Men her er der efter D.s 

 Mening en alvorlig Kilde til Feil; naar en Plante skal 

 befrugtes af en anden Art, maae Støvdragerne borttages 

 af den, og den maa afspærres aldeles for at forhindre, at 

 Insekter bringe Blomsterstøv til den af dens egen Art, 

 hvilket netop er en af de Veie, som Naturen allermeest 

 benytter for at befrugte Planlernes Støvveie; dertil kommer 

 at Gartners Planter uden Tvivl vare Potteplanter, der 

 holdtes i Hus, og alle disse Omstændigheder maae aaben- 

 bart have svækket deres Frugtbarhed betydelig. At dette 

 virkelig var Tilfældet, sees deraf, at han kastrerede ad- 

 skillige Planter og befrugtede dem med deres eget Støv, 

 og dog formindskedes deres Frugtbarhed, saa vel som deraf, 

 at adskillige Planter, som upaatvivlelig kun ere Afa^rter af 

 samme Art, ved hans Forsøg viste sig aldeles ufrugtbare 

 med hinanden. Naar forskjellige Arter krydses med hin- 

 anden, kan den derved fremkaldte Cfrugtbarhed være tilstede 

 i saa forskjeUig Grad og tabe sig saa gradevis, at det er 



