153 



• 



9 



D. søger fremdeles at imødegaae de Indvendinger mod 

 hans Theori, som man kunde hente fra Geologien og 

 Palæontologien. Var den rigtig, saa maatte man vel 

 ved at gaae tilbage gjennem de ældre Jorddannelsers 

 Række kunne paapege de nulevende Arters Stamtræ og 

 paavise i alle sine Enkeltheder, hvorledes Arterne have 

 udviklet sig af hinanden, ved at fremlægge den hele 

 Række af Overgangs- og Mellemformer og navnlig en 



Blandingsracer, men tvertimod i at holde Racerne rene! — og 

 hvor faae (høist 40!) Bastarder af viide Planter man kjender, 

 uagtet den af D. saa stærkt udhævede Befrugtning ved Insekter 

 maa medføre en utrolig Mængde Bestøvninger af Planter ved for- 

 skjellige Arter. Man kan vel hertil svare, at Erfaringen lærer, at 

 naar en Plante samtidig bestøves af sit eget Pollen og af en anden 

 Arts, viser dette sig uvirksomt; det er sandt, men kan det rimes 

 med, at Arter ikke ereAndet end Afarter? »Naturen vil ingen 

 Bastarddannelser« siger man; men hvorledes kan den hindre 

 dem, naar ikke Art og Afart ere noget væsenligt forskjelligt? 

 Der skal aldeles unaturlige Omstændigheder til at formaae Dyr i 

 Naturtilstanden til at indgaae saadanne Forbindelser mod Naturen; 

 Hannerne af Tjuren ere lette at skyde under deres Parringsbrunst; 

 de bortskydes derfor let i visse Strækninger, og Parringsdriften 

 driver nu Tjurhønsene til at indfinde sig paa Urhønsenes Lege- 

 pladser, og i sit Parringsraseri befrugter Urhanen de tilstede- 

 værende Tjurhøns i Flæng med Urhønsene. Resultatet deraf er 

 de saakaldte » Rakkel høns, « der altid ere golde. Saa mange 

 eiendommelige Omstændigheder skulle til for at danne en naturlig 

 Bastard! Forresten kjender man kun i Dyreriget i Naturtilstanden 

 nogle faae Exempler paa Bastarder blandt Fuglene og Insekterne. 

 Var D.s Theori rigtig, synes de at maatte være meget hyppigere. 



Forresten henvises til Quatrefages citerede Skrift og til det 

 her i Tidsskriftet givne Udtog deraf. En Sammenligning mellem 

 de to Forfatteres Udviklinger af disse Forhold efterlader det Ind- 

 tryk, at Q. rigtignok synes at bryde sig for lidt om de af D. an- 

 førte Kjendsgjerninger, men at den afQ. og Wagner hævdede 

 gammel Regel, at virkelig Bastarddannelse ender med Ufrugtbarhed, 

 dog maa fremdeles staae ved Magt som almindelig Regel 



(M. Anm.). 



