156 



Kundskab. Da Havets Dyreliv altid er indskrænket til et 

 forholdsvis smalt og ikke meget dybt Bælte langs med 

 Kysterne*), maa en Jorddannelse af en vis Mægtighed, og 

 som heelt igjennem er rig paa Forsteninger, nødvendigvis 

 være dannet under en langsom Sænkning; skete Sænk- 

 ningen nemlig meget hurtigt, vilde Dyrelivet snart gaae 

 til Grunde der paa Stedet og ingen Forsteninger kunne 

 afsættes i de samtidig afsatte Lag; fandt derimod en 

 langsom Hævning Sted, vilde det nydannede sandsynligvis 

 snart igjen bortskylles af Bølgerne. Alle de Lag, som 

 sammensætte den forsteningsførende Deel af vor Jord- 

 skorpe, ere derfor kun at betragte som lokale og for- 

 holdsvis kortvarige Dannelser, og uagtet de i Rummet 

 naturligvis maae følge umiddelbart paa hinanden og slutte 

 sig tæt til hinanden, ere de i Virkeligheden kun tilfældigt 

 samlede Brudstykker, der kun indeholde Stumper af en 

 Text, om hvis fulde Indhold de aldrig ville kunne give 

 nogen Forestilling. Det er derfor ikke saa forunderligt, 

 at Arternes Stamtræ ikke kan være nedlagt fuldstændigt i 

 disse i Grunden saa usammenhængende og fragmentariske 

 Jorddannelser, og at vi istedenfor den hele Række af 

 Overgange kun finde enkelte af de Former, som Arterne 

 Tid efter anden have iført sig. 



Dertil kommer, at det kun er en ringe Deel af Jord- 

 kloden, Amerika og Europa, som er bleven nogenlunde 

 tilfredsstillende undersøgt i denne Henseende, og selv 

 denne Undersøgelse er mangelfuld nok, som man bedst 

 seer af de mange nye Forsteninger, der opdages Aar for 

 Aar. Mange Forsteninger ere derfor kun kjendte i enkelte 

 Exemplarer fra et enkelt Sted, ikke at tale om, at mange 



See dette Tidsskrift 2den Række 3die Bind p. 130. 



