160 



bragt ned til et Minimum, som det f. Ex. er Tilfældet med 

 Sølilier, Ganoider og Nautiler, eller aldeles uddød, maaskee 

 endog for mange Jordperioder siden. Atter andre Grupper 

 optræde først senere, og mange naae først deres Maximum 

 i den nærværende Periode. Der er dog enkelte Und- 

 tagelser (f. Ex. Ammoniterne*) fra denne almeengyldige Lov, 

 der jo unægtelig nok lader sig forlige med den D.ske 

 Hypothese. - Selv den mærkelige Lov, at de Forandringer 

 i Dyrelivets Sammensætning, som udmærke Jordperioderne, 

 ere indtraadte samtidig eller næsten samtidig — thi den 

 fulde Samtidighed lader sig vanskelig bevise — paa Steder 

 af Jorden, der ligge meget langt fra hinanden, for- 

 klares efter D.s Mening let ved hans Theori, nemlig 

 derved at visse fremragende Hovedformer, der havde for- 

 maaet at gjere sig særligt gjældende gjennem Livets Kamp, 

 maatte have let ved at udbrede sig over hele Jordens 

 Kreds og saaledes omtrent samtidig give det organiske 

 Liv et vist fælles Præg. — Naar de forskjellige Jord- 

 perioders organiske Væsner nedstamme fra hinanden, er 

 det ogsaa forstaaehgt, at samtlige Jordperioders Dyr (eller 

 Planter) kunne lade sig indordne i et og samme System, 

 og at de uddøde Former saa let finde hver sin Plads i 

 Systemet mellem de nulevende. Snart er Forholdet saa- 

 ledes, at uddøde Arter, selv fra fjerne Perioder, fuldstændig- 



*) A. Wagner har i en senere Afhandling om dette Æmne udhævet 

 Flyveøglerne som et mærkeligt Exempel paa en Undtagelse 

 fra denne Regel, der aldeles ikke vil lade sig indordne i det D.ske 

 System. Denne mærkelige, skarpt udprægede Gruppe træder op 

 ganske pludseligt; thi med Sikkerhed kjendes den kun i Jura- 

 formationen, og hver af dennes 3 Led (den ældre og yngre Lias 

 og den lithographiske Skifer) har sine egne, skarpt adskilte Arter 

 af Flyveøgler. De vare uden Forløbere og fik ingen Efterfølgere. 



(M. Anm.). 



