161 



gjøre endnu levende Slægter, snart tjene uddøde Familier 

 og Slægter til at forbinde nærmere med hinanden Grupper 

 af nu levende Væsner, som uden dem vilde komme til 

 at staae langt fra hinanden, som f. Ex. de talrige i de 

 senere Tider opdagede uddøde Former af Hovpattedyr eller 

 Gumlere. Det maa dog her bemærkes, at det ikke er 

 nogen nødvendig Følge af den D.ske Nedstamningstheori, 

 at enhver ældre Art eller Slægt just i alle Henseender 

 skal staae lige midt imellem de to yngre Arter eller Slægter, 

 som antages at nedstamme fra den. Jo ældre en Form 

 er, desto mere forskjellig vil den i Reglen være fra nu- 

 levende, og desto oftere vil den frembyde Eiendommelig- 

 heder, som nu tilhøre flere forskjellige Grupper (Ag as si z's 

 »synthetiske« eller »profetiske« Typer); den er altsaa et 

 Slags forbindende Led, en Slags Mellemform mellem disse, 

 netop fordi den er Stamformen til dem. — Der er 

 ingen Art, som gaaer gjennem alle Jordperioder lige til 

 Nutiden; derimod er dette Tilfældet med enkelte Slægter. 

 Ogsaa dette lader sig vel forene med D.s Theori, som 

 ikke udelukker at »Afartningen« eller den Nedstamningen 

 ledsagende Omdannelse kan have været mindre for nogle 

 Urformers Vedkommende end for andres. — Det er der- 

 næst en bekjendtErfaringssætning, at Dyrelivet i en given 

 Jordperiode altid staaer midt imellem den foregaaendes 

 og den efterfølgendes, saa at man ad denne Vei kan be- 

 stemme en nyopdaget Jorddannelses Plads i det geologiske 

 System, selv om dens Dyre- eller Planteliv ikke viser 

 nogen fuldstændig Overensstemmelse med en tidligere 

 kjendt Formations. Forklaringen af denne almeengyldige 

 Lov er meget simpel, hvis de omhandlede tre Perioders 

 Dyreskabninger stode i det af D. antagne Afstamnings- 

 forhold til hinanden. 



11 



