170 



imod det og gaae igjennem det i Retningen fg; naar den 

 derpaa skal ud igjen, vil Tiltrækningen fra den nederste 



Flade stræbe at holde den til- 

 bage, saa at den gaaer bort i 

 Retningen gh. Lysstraalen vil 

 altsaa i dette Tilfælde bøies to 

 Gange, først ved f, hvor den 

 gaaer ind i Glasset fra Luften, 

 og der bøies den indad mod 

 den lodrette Linie cd, og dernæst ved g, hvor den for- 

 lader Glasset og igjen træder ud i Luften, og der bøies 

 den bort fra den lodrette Linie. 



Den udtrædende Lysstraale er saaledes bragt til at 

 bevæge sig i den Retning, den først havde, og den fort- 

 sætter sin Vei nøiagtigt i samme Retning, som den havde, 

 da den traadte nnd i Glasset; men dens Vei er ikke en 

 Forlængelse af den oprindelige Lysstraales, hvilket vilde 

 være Tilfældet, hvis Glasset ikke havde været, men den 

 gaaer parallel med den første Lysstraale. For at over- 

 bevise Eder herom , vil jeg tage et Stykke Glas, jo tykkere 

 jo bedre, og et Stykke Papir, hvorpaa jeg med Blæk 

 sætter to Prikker tæt ved hinanden; naar jeg nu seer lige 

 ned igjennem Glasset paa den ene af disse Prikker, vil 

 den aldeles ikke forandre sin Stilling med Hensyn til den 

 anden, men naar jeg betragter den skraat igjennem Glas- 

 set, vil den øieblikkelig forandre sin Plads med Hensyn 

 til den anden. 



Jeg vil nu vise Eder et Exempel paa Lysets Bryd- 

 ning, thi saaledes kalder man denne Bøining afLysstraa- 

 1erne enten opad eller nedad mod Glaspladen, og jeg vil 

 bryde Lyset ved Hjælp af dette tykke Stykke Glas, hvis 

 Sider ere nøiagtigt parallele. Jeg har her den elektriske 



