206 



med en Støttehale til at understøtte Klattringen, eller være 

 hvad man kalder haleløs o: uden udviklede Styrefjer (som 

 Lappedykkeren f. Ex.), korthalet eller langhalet (hvilket 

 blot beroer paa Halefjerenes, ikke paa Halens egen Længde) 



— kun af høist 10 korte, brede, med stærke Udvæxter 

 forsynede Hvirvler, af hvilke den sidste navnlig er meget 

 stor og forsynet med en høi Kam, paa hvilken Halefedt- 

 kjertlen (med hvis Sekret Fuglen ved Næbets Hjælp ind- 

 smører sine Fjer) hviler, og til hvilken Styrefjerene ere 

 fæstede i Vifteform. Her findes derimod en lang tynd 

 Halebeenrad, sammensat ligesom hos de fleste Pattedyr 

 eller de langhalede Flyveøgler af en Snees Hvirvler, der 



— med Undtagelse af de forreste, som maaskee have 

 hørt til et forresten manglende Stykke af Dækkenet og altsaa 

 ikke været egenlige Halehvirvler — ere lange, trinde og tynde 

 og uden alle Udvæxter, og aftage i Størrelse ud mod 

 Halespidsen, saa at den sidste er den mindste af dem 

 alle. Langs ned ad denne Halebeenrad ere nu Styrefjerene 

 anbragte parvis, under en Vinkel af c. 45^ med Axen og 

 dannende tilsammen en temmelig lang, flad, i Enden 

 bredt afrundet Hale. En saadan Haleform findes unægte- 

 lig ikke hos nogen nulevende eller hidtil kjendt fossil 

 P\igl, men Owen har oplyst, at hos Fuglefostret findes 

 der flere, indtil 20 Hvirvler, hvilket Antal senere formind- 

 skes, deels ved at de forreste voxe sammen med hinanden 

 og med Bækkenet, deels ved at de bageste smelte sam- 

 men til den for Nutidens Fugle saa charakteristiske sidste 

 Halehvirvel. Owen sammenligner det med den Foran- 

 dring, som foregaaer hos de fleste høiere Fiskeformer, 

 hvis oprindelig langstrakte, spidst udløbende Halefinne ved 

 Forkortning og Sammensmeltning omdannes til et vifte- 

 formigt Haleparti, hvis talrige Finnestraaler tilsyneladende 



