218 



som for Havdyrenes Vedkommende. De store Havbækkener 

 danne nemlig ikke mindre uoverstigelige Hindringer for 

 Landdyrenes Udbredning end de store Landmasser eller 

 store Strækninger af dybt Hav uden Øer for Kyst-Hav- 

 dyrenes. Det er derfor en ganske anden Fauna, der 

 lever langs med Amerikas Østkyst, end den, som træffes 

 langs med dets Vestkyst, uagtet de kun ere adskilte ved 

 den smalle Panama-Tange*), og det er igjen en anden 

 Fauna, der træder op ved de østligste Øer i det stille 

 Hav; men denne sidste vil saa igjen følge os fra til 

 og fra Kyst til Kyst igjennem hele det indiske og stille 

 Ocean lige til Afrikas Kyst, fordi der ikke her er noget 

 stort og dybt Hav, der kunde sætte Grændse for Arternes 

 Udbredning fra det ene Sted til det andet. Den Omstæn- 

 dighed, at de store Fastlandsmasser næsten berøre hin- 

 anden indenfor Polarkredsen, har derfor mere end den 

 klimatiske Overeensstemmelse bevirket, at saa vel den 

 arktiske Landfauna som den tilsvarede Havfauna næsten 

 ere de samme hele dette Jordbælte rundt. — IVaar vi 

 undtage dette arktiske Bælte og tildeels det nordlige tem- 

 pererte, finde vi nu meget ofte, at ikke alene visse Arter, 

 men ogsaa hele Slægter og Familier ere indskrænkede til 

 en enkelt af de større Verdensdele ; det vil, for at oplyse 

 dette, være tilstrækkeligt at henpege paa, at Kolibrier, 

 Tukaner og Klapperslanger kun forekomme i Amerika, lige- 

 ledes Dovendyr og Bæltedyr, at Syd-Amerikas steppe- 

 beboende Gravemus og Pampasharer, Haremusene paa 

 Ånderne samt Flodsvinet og Bæverrotten i de sydamerikanske 

 Floder alle tilhøre en og samme sluttede Gruppe indenfor Gna- 

 vernes Orden, hvilken Gruppe udenfor Syd-Amerika kun har 



*) See dette Tidsskrift 2den Række 3die Bd. p. 131—35. 



