219 



meget faae Repræsentanter. Et ikke mindre godt Exempel af- 

 give Pungdyrene paa Ny-Holland og de nærliggende Øer, og 

 lignende Forhold lade sig paavise for mange Elavdyrs 

 Vedkommende. Vil man nu gaae ind paa den Antagelse, 

 at alle Arter af en af disse Grupper nedstamme fra en 

 fælles Stamform, blive disse eiendommelige Udbrednings- 

 forhold lette at forklare. I saa Fald maa man jo rigtignok 

 ogsaa antage, at Arterne af de Slægter, der ere spredte 

 over hele Jordens Kreds, have en lignende fælles Nedstam- 

 ning, og for disses Vedkommende vil det da blive nød- 

 vendigt at antage betydelige Vandringer fra deres fælles 

 Skabelsesmidtpunkt, om end maaskee kun i Løbet af flere 

 Jordperioder. 



Ifølge D.s Theori kan hver Art meget godt have 

 sin Oprindelse fra flere Par af Individer, men det er ikke 

 rimeligt, at samme Art skulde være dannet paa to langt 

 fra hinanden liggende Steder. Der opstaaer da den 

 Vanskelighed, hvorledes man skal forklare sig samme 

 Arts Forekomst paa to Steder, som ikke staae i nogen 

 tænkehg Forbindelse med hinanden, som f. Ex. paa 

 Alperne, paa Pyrenæerne og i Polarbæltet. Man har 

 troet at kunne forklare saadanne Udbredningsforhold ved 

 at antage, at Lande og Øer, som nu ere skilte, i sin Tid 

 kunne have været forbundne ved sammenhængende Land- 

 masser, der senere ved Sænkning ere forsvundne; men 

 den Omstændighed, at de fleste oceaniske Øer, for saa 

 vidt som de ikke ere Koraløer, ere af vulkansk Oprindelse, 

 taler just ikke for, at de tidhgere have været Dele af de 

 Fastlandsmasser, i hvis større eller mindre Nærhed de 

 findes, og dog have de deres særegne Dyre- og Planteliv. 

 Forsøg, som I), og Andre have anstillet, lede ham til at 

 antage, at i Gjennemsnit ville af 100 Planter Frøene af 



15^ 



