230 



medens Descendenterne af en anden Form vise stor 

 Uovereensstemmelse i Henseende til det samme Forhold. 

 Det, som man søger at udtrykke ved det naturlige System, 

 er altsaa Naturens Stamtræ; det ægte naturlige System 

 er genealogisk, netop ligesom den eneste naturlige 

 Opstilling af de forskjellige Racer af en Husdyrart vil 

 være den, som udtrykker deres Nedstamning fra hinanden, 

 og ligesom et virkelig naturligt System af Sprogene 

 med det samme vilde give os Folkestammernes Stamtræ. 

 Kjendte vi samtlige Arter og Slægter, som ifølge D.s Theori 

 have levet paa Jordkloden, saa vilde det naturlige System 

 jo rigtignok for saa vidt være en Umulighed, som alle 

 Klasser, Ordener og Familier osv. vilde være forbundne 

 ved Mellemformer, der udviskede Grændserne mellem 

 Grupperne, saa at disse hverken kunde begrændses eller 

 charakteriseres ; men man kunde da give i det mindste en 

 genealogisk Oversigt over Hovedformerne, om hvilke de 

 mindre fremtrædende Former grupperede sig. Et saadant 

 virkelig naturligt, genealogisk System vil det af Grunde, som 

 ere udviklede i det foregaaende, vistnok aldrig være muligt 

 at tilveiebringe, men det kunde vel nok være, at Fremtiden 

 vil kunne gjøre det for enkelte Afdelingers Vedkommende. 

 Et af de interessanteste Afsnit af Naturhistorien 

 er det, som afhandler den fælles Grundplan i 

 Dyrenes Bygning, som viser, at Dyr, der staae langt 

 fra hinanden i Systemet, men dog høre til samme natur- 

 lige Række, ikke ere byggede hver efter sin Plan, men 

 efter et fælles Forbillede eller Mønster, som det var 

 Naturen umuligt at fravige, hvor meget det end var den 

 om at gjøre at afpasse den enkelte Dyreform efter de 

 særlige Naturforhold, hvorunder den skulde leve og virke. 

 Naturligvis simplificerer denne Eenhed i Planen Kundskaben 



