234 



en Gang har anskaffet til Brug for en vis Dyre- eller 

 Plantegnippe , selv om den ikke har nogen direkte Brug 

 for det i det enkelte Tilfælde, eller at den nødig gjør 

 Spring og derfor benytter de hæmmede Organer som 

 Overgange til de Tilfælde, hvor de aldeles forsvinde; men 

 Sagen er efter D. den, at de ere en Arv fra Stamformen, 

 hos hvilken de fandtes i en mere udviklet Tilstand lige- 

 som hos andre Former, men en Arv, som ved ikke at 

 bruges er bleven bragt ned til sit Minimum eller endog 

 hos andre Former sporløst forsvunden. 



Efterskrift. 



Vi have i det foregaaende gjengivet det vigtigste i 

 de Betragtninger og Kjendsgjerninger, hvorved D. har 

 søgt at begrunde og belyse sin Theori om Arternes Op- 

 rindelse, snart mere udførligt, snart mere kortfattet, snart 

 med Forfatterens egne Ord, snart i en friere Form. Vi 

 betvivle ikke, at den Læser, der har havt Taalmodighed 

 til at følge os saa langt, har følt sig i høi Grad gjennem- 

 trængt af Beundring for Forfatterens store Skarpsindighed, 

 geniale Indblik i Naturens indviklede Forhold og hans 

 alsidige Kundskabsfylde, saa vel som for den Sindighed 

 og Upartiskhed, hvormed han drøfter, hvad der kunde 

 tale mod hans Anskuelser, og forsmaaer at søge Bistand 

 i Anskuelser og Theorier, der ikke forekomme ham til- 

 strækkeligt begrundede. Det kan heller ikke nægtes, at 

 den Darwinske Theori har noget meget tiltalende ved sig, 

 for saa vidt som den forklarer meget, som ellers synes at 

 være uforklarligt, og forener til een Hovedlov mange af 

 de Resultater, til hvilke man tidligere var kommet, men 

 mellem hvilke det hidtil ikke var lykkedes at paavise nogen 



