236 



eller mindre omhyggeligt fra hinanden. Men den kan 

 ogsaa have den gode Følge, at man bliver mindre til- 

 bøielig til at opstille virkelige Afarter som egne Arter, og 

 hvad mere er, at der bliver samlet en Skat af nye Iagtta- 

 gelser og nye Sammenstillinger af bekjendte Kjendsgjer- 

 ninger, der, selv om det endehge Resultat skulde blive, 

 at D.s Theori blev opgivet som uholdbar, vilde have en 

 særdeles befrugtende Indflydelse paa Videnskabens Udvik- 

 ling. At fælde nogen afgjørende Dom om D.s Theori, 

 forekommer os ikke at være muligt, i det mindste ikke for 

 Tiden, dertil har den for meget Charakteren af en blot og 

 bar Hypothese. Og her komme vi da til den første af 

 de Mishgheder, som forekomme os at klæbe ved hin 

 Theori, nemlig at den efter Forfatterens egen Til- 

 staaelse aldeles ikke kan bevises, selv om man 

 ikke tager dette Ord i sin strengeste Betydning. Ja, han 

 maa endogsaa opbyde sin hele Skarpsindighed for at for- 

 sone os med den Modsigelse, at den hverken lader sig 

 demonstrere i Nutid eller i Fortid, uden at vi dog dermed 

 ville sige, at det just saa ganske lykkes ham at over- 

 bevise Læseren. Thi vel kan han bestandig forskandse 

 sig bagved det, som man ikke veed og ikke kan vide, 

 men selv om han nok saa godt beviser os det urimelige 

 i den Fordring, at han skal fremlægge sine Mellemformer, 

 saa har han dog ikke bevist, at Variabiliteten kan være 

 ubegrændset; denne Sætning er ubevist og ubeviselig, 

 men om man vil, ogsaa uigjendrivelig; den er en Hypo- 

 these og intet Andet. Bronn bemærker med Rette, at 

 der gives en Art, der netop har været stillet under alle 

 de Forhold, som efter D.s Theori skulde kunne bevirke 

 dens successive Opløsning i flere Arter, nemlig Men- 

 nesket, og dog er det for dettes Vedkommende kun 



