237 



kommet til en Dannelse af Racer, der ere fuldkommen 

 frugtbare indbyrdes*). D. gaaer ud fra, at selv i Natur- 

 tilstanden findes der nogen Variation indenfor Arten, og 

 han forudsætter da, at naar en Modification blot er gavn- 

 lig for Arten, maa den i Tidens Løb kunne uddannes til 

 en hvilken som helst Grad, men han vil intet Exempel kunne 

 anføre paa, at noget saadant virkelig har fundet Sted; 

 Knogler af 3 — 4000 Aars Ælde fra Urindvaanernes Kjøkken- 

 møddinger og Ægypternes Grave vise ingen Afvigelser 

 fra Knoglerne af de samme Arter, naar disse endnu 

 existere i vild Tilstand, og hvor kort er ikke i Sammen- 

 Hgning dermed den Tid, som udfordres til at danne en 

 ny Husdyrrace? Hine Forandringer maae altsaa foregaae 

 saa langsomt, at 3 — 4000 Aar ingen Indflyldelse have 

 kunnet udøve, og dog skulde Jordens Udvikhngshistorie 

 have omfattet saa uhyre lang en Tid, for ikke at sige en 

 Evighed, at alle Jordens nulevende Slægter og Arter lige 

 fra Mennesket til det laveste Infusionsdyr skulde have faaet 

 Tid til at udvikle sig af en fælles Urform! Thi dette er 

 aabenbart Gonsekvensen af D.s Theori og synes virkelig 

 ogsaa i Grunden at være hans Mening; thi skjøndt han 

 nærmest synes at tænke sig alle Arter af samme Klasse 

 nedstammende fra en fælles Urform, forekommer der dog 

 ogsaa Antydninger af, at han tænker sig denne Proces 



Man har slet ingen Grund til at antage, at der nutildags opstaae 

 nye Arter; enhver Naturforsker, som opdager en ny Art, bilder 

 sig ikke et eneste Øieblik ind, at den først er bleven til fornylig, 

 han veed meget vel, at der er al Sandsynlighed for, at den 

 hidtil er bleven overseet; heller ikke kan man anføre noget som 

 helst Exempel paa, at Arter nutildags døe ud af sig selv. Om 

 alle de Arter, hvis Tilintetgjørelse er indtraadt i den historiske 

 Tid, er det vitterligt, at den skyldes Mennesket, og fornemmehg 

 det meer eller mindre civiliserede Menneske. 



