239 



ind paa denne Tanke, fordi ogsaa det menneskelige Foster 

 har sin Oprindelse fra en enkelt Celle, et Æg? Hvis hele 

 den organiske Verden har sin Oprindelse fra to eensartede 

 Celler, Urplanten og Urdyret, hvorledes vil man da 

 kunne tænke sig den ene af disse komme i Besiddelse 

 af Dyrets Hovedegenskaber, Fornemmelse og Bevidsthed, 

 Villie og Bevægelsesevne? og hvorledes, kunne vi endelig 

 spørge med Bronn, have Dyrerigets Urarter, som D. kun 

 tænker sig skabte i eet eller to Exemplarer, kunnet und- 

 gaae at æde hinanden og den lige saa fattige Planteverden 

 op og saaledes undergrave Betingelserne for deres egen 

 Existens? 



Det er ogsaa i høi Grad stridende mod alt, hvad vi 

 hidtil have troet at kunne opfatte som det planmæsige 

 i Naturen, at den Grundlighed i Bygning, som vi kunne 

 forfølge gjennem store Afdehnger af den organiske Natur, 

 nedsættes til at blive noget reent tilfældigt; thi det er 

 aabenbart aldeles tilfældigt, om en Eiendommelighed 

 nedarves og saaledes bhver et Fællesmærke for en større 

 eller mindre Afdehng, eller ikke. Noget nyt uddannes 

 kun for saa vidt som det er nyttigt for Dyret eller Planten, 

 men hvad kan ikke være til Nytte paa en eller anden Maade, 

 naar det haves, men undværes uden Skade, naar det 

 'modsatte er Tilfældet? og meget nedarves kun paa en 

 Række af Stambørn, fordi det er ligegyldigt og uvæsenligt 

 og derfor ikke berøres af Omdannelsesprincipet, der idelig 

 gaaer paa Jagt efter det hensigtsmæsige. Meget af det, 

 der hidtil har staaet for os som væsenligt og vigtigt, 

 netop fordi vi saae, at Naturen sjelden eller aldrig gjorde 

 Brud derpaa, vilde efter D.s Theori netop blive uvæsenligt 

 og uvigtigt. Selv om Fremtiden derfor kunde bringe os 

 Fremstillingen af det Stamtræ, som D. tænker sig at ligge 



