256 



belærende, vise Eder, at dette virkelig forholder sig saa- 

 ledes ; jeg har her søgt at forfærdige et Øie, det er et 

 kugleformigt, hult Giaskar, fyldt med Vand, som jeg 

 paa den ene Side har beklædt med sort Papir, hvori der 

 er en Aabning, som forestiller Pupillen i Øiet; foran 

 denne Aabning anbringer jeg en Lindse, som skal træde 

 istedenfor Krystallindsen, og nu lader jeg Lyset falde paa 

 Lindsen og gaae igjennem Vandet. Her bagved er der 

 en Skjærm af tyndt sværtet Papir, som skal forestille 

 Nethinden, og som er tilstrækkelig gjennemsigtigt til at 

 man kan see en Gjenstand igjennem det. Jeg holder nu 

 et Lys foran, og I see da et omvendt Billede af Lyset paa 

 det sværtede Papir; jeg lader Lyset fra den elektriske 

 Lampe falde paa min Haand, som jeg holder opad, og I 

 see Billedet af den med Fingrene nedad; ligeledes kunne 

 I see et Billede af mit Uhr, naar jeg holder det i den 

 rette Afstand og belyser det tilstrækkelig. 



Vi maae her fornemlig lægge Mærke til, at Lys- 

 straalerne, som udgaae fra et Punkt i en Gjenstand, igjen 

 nøiagtig maae samles i et Punkt, hvis vi ville see Gjén- 

 standen tydeligt. Finder dette nu i Virkeligheden Sted? 

 Nogle Menneskers Øine have for stærk Brydningsevne, 

 saaledes som er fremstillet i Fig. 1 , hvilket bevirker, 

 at Lysstraalernes Foreningspunkt ligger foran Nethinden, 

 saa at man faaer et udvisket og utydeligt Billede paa den, 

 saaledes som I saae det, naar jeg ikke holdt Chret i den 

 rette Afstand fra det kunstige Øie. Andre især ældre 

 Menneskers Øine have ikke tilstrækkehg Brydningsevne, 

 og hvad bliver Følgen deraf? Lysstraalerne skulde da for- 

 ene sig i et Punkt, som ligger bag Nethinden (Fig. 2), 

 og de frembringe da ligesom i forrige Tilfælde et utydeligt 

 Billede paa Nethinden; dette er Tilfældet med de lang- 



