260 



stemte til at udvikles paa det tørre, Padderne ved deres 

 blot af en tynd Hinde omgivne Æg, som ere bestemte til 

 at udklækkes i Vandet. Vi kunne her lade det Spørgs- 

 maal være uafgjort, om man gjør bedst i at forene Pad- 

 der og egenlige Krybdyr i een Klasse eller at opstille 

 dem som to; thi fra det Standpunkt, hvorfra vi her ville be- 

 skjæftige os med dem, kunne de meget godt bringes under 

 et fælles Synspunkt, saa stor er Ligheden mellem dem i 

 Henseende til deres Livsyttringer, til den Maade, hvorpaa 

 de i det hele træde op i Naturen, til det Trin, som de 

 indtage i Systemets Rangforordning, og til den Grad af 

 Fuldkommenhed, hvormed Organisationen hos dem er 

 gjennemført. 



Ved Benævnelsen Krybdyr har man nærmest villet 

 gjengive det Indtryk, som de gjøre paa Beskueren; man 

 forbinder dermed ForestilUngen om noget lavt, der be- 

 væger sig i de nedre Regioner, med en vis Langsomhed, 

 og i den Henseende passer den jo ret godt, hvad enten 

 man tænker paa Slangens bugtede Bevægelser eller paa 

 Skildpaddens langsomme Gang; passer den mindre godt 

 paa Krokodilens Løb eller Frøens Hoppen, saa maa det 

 erindres, at naturhisloriske Benævnelser aldrig passe paa 

 den skarpe Maade, men at alt hvad man kan forlange af 

 dem (f. Ex. »Rovdyr«, »Sangfugle«) er at det, som de 

 udtrykke, i de fleste Tilfælde slaaer nogenlunde til. Det 

 som i det hele udmærker Krybdyrene i Modsætning til de 

 høiere Dyreformer, er især en vis Træghed i det hele 

 legemlige og aandelige Maskineri; aandelig Begavelse røbe 

 de aldrig; kun Parringsdriften, Hungeren eller Faren væk- 

 ker dem for et Øiebhk af deres sædvanlige uvirksomme 

 Ro; en langvarig Faste skader dem i Almindelighed slet 



